Tervetuloa Jerusalem studioon!
Presidentti Trump isännöi Israelin, Arabiemiraattien ja Bahrainin -
edustajia Valkoisessa Talossa tapaamisessa kaksi viikkoa sitten -
maiden välisten suhteiden normalisoimiseksi.
Yhdysvallat ja Israel pitivät tätä uutena askeleena Lähi-idälle.
He uskovat, etteivät arabivaltiot enää jää odottamaan -
Israelin ja palestiinalaisten välisen konfliktin ratkaisua, -
vaan he ajavat omia etujaan ja normalisoivat suhteensa Jerusalemiin.
Ensin vuorossa oli Arabiemiraatit, sitten Bahrain, pian ehkä Oman, -
Sudan ja Saudi-Arabia.
Yhteinen Iranin uhka ja talousyhteistyö tulevat edistämään alueen vakautta.
Onko tämä realistista vai pelkkää kangastusta?
Aiheesta keskustelevat -
ISS-instituutista tr. Joshua Krasna, -
joka on sekä New Yorkin että Jerusa- lemin yliopiston Lähi-idän luennoitsija.
Tervetuloa! - Kiitos!
Mukana on myös reservin eversti Reuven Ben-Shalom, -
terrorismin vastaisen instituutin kult- tuurien välinen strategisti ja tutkija,-
tervetuloa! - Hei!
Mukana on myös analyytikkomme Amir Oren.
Kertokaa tarkemmin rauhan mahdollisuuksista -
Israelin ja sen arabinaapurimaiden välillä.
Nk. Israelin ja arabien välinen konflikti tulisi jakaa -
kolmeen tyypilliseen kaavaan.
Israelin ja palestiinalaisten välillä on konflikti.
Osapuolet jakoivat nk. Palestiinan, Israelin, Brittiläisen mandaatin aikana.
Israelia ympäröivät vastakkainasetteluvaltiot, -
joita johtavat Egypti ja Jordania, joilla nyt on rauha Israelin kanssa.
Lisäksi on Syyria, Libanon ja muut valtiot, jotka eivät ole rajanaapureita-
kuten Irak ja Libya Gaddafin alaisuudessa.
Lisäksi on etäisemmät arabivaltiot -
esimerkiksi Persianlahden valtiot tai Sudan.
Ne eivät ole suoraan olleet mukana Israelin konflikteissa -
muiden arabivaltioiden kanssa.
Israelissa vallitsee kaksi eri koulukuntaa.
Yhden mukaan ei ole mitään järkeä pyrkiä normalisoimaan suhteita -
etäisempien valtioiden kanssa, -
koska se vaatisi lopulta konfliktin ratkaisua palestiinalaisten kanssa.
Toinen koulukunta puolestaan piti sopimuksia -
Arabiemiraattien ja Bahrainin kanssa suurina saavutuksina.
Heidän mukaansa ensin tulee kääntyä niiden valtioiden puoleen, -
jotka eivät ole suoraan konfliktissa Israelin kanssa.
Näin palestiinalaiset tajuavat, että heidänkin on parempi päästä sopuun.
Tohtori Krasna, -
Laajoissa keskusteluissa Libanonin, Syyrian ja muiden alueen maiden -
viranomaisten ja asukkaiden kanssa -
toistuvat yhä uudelleen kaksi näkökulmaa.
Yksi on palestiinalaisten ongelma.
Nk. palestiinalaispakolaisten jälkeläiset -
eivät ole kunnolla sopeutuneet näihin yhteiskuntiin.
Jos heidän asemansa tunnistettaisiin, se muuttaisi ko. valtion politiikkaa -
on se sitten Syyria, Libanon tai joku muu.
Toisaalta he haluaisivat hyvät suhteet Israeliin, mutta useita kysymyksiä -
on vielä ratkaistavana.
Esimerkiksi Syyrialle kysymys on Golanin kukkuloista.
Toisaalta näistä ei uskalleta puhua Iranin vaikutusvallan takia.
Iran pitää kaikkia Israelin kanssa rauhaa hakevia valtioita -
sekä oman maansa että islamin uskon pettureina.
Ovatko asenteet nyt muuttumassa?
Vai onko edessä lisää haasteita Israelin todellisten vihollisten kanssa,
jotka eivät halua suhteiden normalisoimista -
vaan rauhaa sanan kokonaisessa merkityksessä?
Nyt puhutaan kahdesta plus yhdestä valtiosta. Siitä tarkemmin kohta.
Israelin todellisia vihollisia ovat Iran ja Syyria.
Libanon ei ole kunnollinen valtio.
Vaikka Libanonin hallitus on vihamielinen Israelia kohtaan, -
se on jo pitkään pyrkinyt välttämään konflikteja Israelin kanssa.
Lisäksi Turkki on Israelin kilpailija ja strateginen kysymys, -
mutta se ei ole Israelille uhka.
Ensiksi tulee huomioida, että Israelin entiset viholliset, Jordania ja Egypti -
eivät enää ole vihollisia.
Kansa ei ehkä tue rauhansopimuksia, mutta ne ovat voimassa, -
ja niillä on strateginen merkitys Israelille sekä maiden hallituksille.
Iranin, Syyrian ja Libanonin suhteen ei ole odotettavissa suuria muutoksia.
Kansan mielipiteellä rauhasta ei ole merkitystä, -
koska heillä ei ole sananvaltaa näissä valtioissa.
Kansalla ei ole sananvaltaa myöskään kaikissa niissä maissa, -
joiden kanssa Israel on normalisoimassa suhteita.
He ovat kuitenkin strategisessa taistelussa vastakkaisella puolella -
kuin Iran, Syyria ja Hizbollah.
He ovatkin paljon lähempänä Israelia.
Valtioilla, joita edelleen pidetään Israelin vihollisina, -
ei ole montaa pidättelevää tekijää.
Niiden tulee kuitenkin hyötyä siitä jotain.
Kauempana oleville Arabiemiraateille ja Bahrainille on hyötyä -
suhteiden normalisoimisesta Israelin kanssa.
Kaikille maille tästä ei ole samanlaista hyötyä.
Tulee kuitenkin selkeästi erotella Iranin vaikutuspiirissä olevat valtiot,-
kuten Syyria ja Libanon sekä lähes kaikki alueen valtiot.
Eversti Ben-Shalom, teidän näkemyksenne?
Israelilaisille tätä markkinoitiin läpimurtona -
tyhjästä täydelliseen rauhaan.
Se kaava, että Israelin pitää aina luovuttaa maata rauhanehtona, -
oli mielestäni Israelin hallitukselta liian pitkälle vedetty.
Nytkin olemme osoittaneet, että on olemassa todellisia kiistoja -
rajanaapureiden kanssa kuten Syyria ja Golanin kukkulat.
Myös Libanonin kanssa on todellinen kiista.
Näitä vuosia kestäneitä konflikteja on vaikea ratkaista.
Toisaalta kauempana olevien Persianlahden valtioiden huomio -
ei ole kiinnittynyt Israeliin.
Palestiinalaiskysymys ei todellisuudessa kiinnosta heitä.
Niillä on strategisia huolia Iranin suhteen, -
joita ne ovat edistäneet pinnan alla Israelin kanssa.
Tämä on helppo nähdä yhtenä askeleena eteenpäin.
Se oli kylläkin hieno saavutus.
Hyvää työtä Yhdysvaltain ja Israelin hallituksilta, jotka saivat sen aikaan.
Tämä tulisi kuitenkin nähdä seuraavana luonnollisena askeleena,-
eikä täydellisenä kaavan rikkovana läpimurtona.
Näin tapahtui, kun solmittiin rauha Egyptin kanssa.
Tiedetään, että meitä vastaan sotinut arabivaltio kykenee rauhaan.
Toinen mielenkiintoinen näkökulma todistaa -
Israelin pitkän tähtäimen näystä, joka on myös tämän jakson otsikko.
Yleensä näkyä ei ole, mutta nyt on.
Jopa Ben Gurionin ajoista lähtien on puhuttu tavoitteesta elää rauhassa -
alueen naapurimaidemme kanssa.
Tämä todistaa ulkoisesti ja sisäisesti Israelin tavoitteista.
Olen iloinen, että historia toteutuu positiivisella tavalla.
Herra Oren?
Neuvotteluissa ennen Egyptin rauhansopimuksen allekirjoittamista -
Israelin poliittinen eliitti kävi kiivasta keskustelua.
Allekirjoittaisiko Egypti erillisen rauhansopimuksen Israelin kanssa, -
jolloin jopa Siinain vetäytymisen vastustajat -
pitivät sitä välttämättömänä myönnytyksenä.
Toisaalta se olisi voinut olla ensimmäinen askel kohti -
muita samankaltaisia sopimuksia kuten vetäytyminen alueilta, -
jotka liitettiin Israeliin v. 1967 Jordan-joen länsipuolella.
Lopulta solmittiin erillinen rauhansopimus.
Egypti ajoi ennen kaikkea omia etujaan, -
mutta se sisälsi keskusteluja autonomiasta.
Tulevaisuus näyttäisi, mitä tapahtuu.
Nytkin Arabiemiraatit ja Bahrain hyväksyivät sopimuksen -
Israelin kanssa.
Siihen kuitenkin liittyi ehto, -
ettei Israel liitä osakseen alueita Länsirannalta.
Tästä näkökulmasta -
Arabiemiraatit ja Bahrain voivat sanoa palestiinalaisille, -
että he ratkaisivat palestiinalaisten ongelman heidän puolestaan.
He onnistuivat pysäyttämään Netanjahun aikomukset toteuttaa -
viikkoja sitten julistamansa suunnitelman.
Nyt hän on jäädyttänyt alueiden liittämissuunitelman.
Sanakirjamääritelmän mukaan lykkäys kuitenkin viittaa -
tilapäiseen taukoon eikä pysyvään peruuttamiseen.
53 vuotta sen jälkeen, kun Israel tilapäisesti astui tietyille alueille, -
eikä ole vieläkään lähtenyt sieltä, -
tiedämme, että 'tilapäinen' ja 'väliaikainen' tarkoittavat lopullista.
Tohtori Krasna, mainitsitte alueen toisen kilpailijan, Turkin.
Viime tiistaina allekirjoitettiin mielenkiintoinen -
itäisen Välimeren kaasusopimus.
Tämä muodostaa uudenlaisen yhteistyön Lähi-idässä.
Vaikkakin tämä foorumi on ollut aktiivinen, -
ja siihen on osallistunut jäseniä myös teidän tutkimuslaitokseltanne.
Sitä pidetään nyt kansainvälisesti tunnustettuna järjestönä.
Israelilla on myös keskeinen asema -
yhteistyössä Jordanian, Egyptin ja monien alueen maiden kanssa, -
mukaan lukien palestiinalaishallinto, -
joka on vihdoin päässyt tähän asemaan.
Haluan huomauttaa, -
ettemme puhu samasta alueesta.
Mielenkiintoista on, että täällä on kaksi päällekkäistä aluetta.
Ennen itäisen Välimeren kaasulöytöjä, -
Israel ei pitänyt itseään merkittävänä Välimeren valtiona.
Aiemmin Israel ei lähtenyt mukaan Välimeren yhteistyöhankkeisiin -
espanjalaisten, ranskalaisten tai muiden eurooppalaisten kanssa.
Kaasulöytöjen takia katse on siirtynyt merkittävästi länteen päin.
Tämä on mielenkiintoista, sillä aiemmin Israel piti itseään -
ensisijaisesti Lähi-idän valtiona.
Ennen länsirannikko ulottui mereen, -
nyt raja on Kyproksen kanssa.
Israelin ja Kyproksen välisestä merialueesta -
on tullut taloudellisesti merkittävä.
Näin ollen itäisen Välimeren alueella -
Arabiemiraatit ja Saudi-Arabia eivät ole yhtä merkittäviä pelaajia -
kuin Egypti tai Turkki.
Tuolla alueella merkittäviä ovat Egypti, Kypros, Israel, Kreikka, -
sekä tietenkin Turkki ja mainitsemasi Jordania ja palestiinalaishallinto.
Ne ovat enimmäkseen alueen kaasun kuluttajia eivätkä tuottajia.
Eikö Turkki ole osa tätä?
Arabiemiraateilla ja Saudi-Arabialla on alueella suuri konflikti.
Arabiemiraattien suurin kilpailija tänä päivänä on Turkki, ei Iran.
Näin ollen Israelilla ja Egyptillä -
on mahdollisuus joutua suoraan konfliktiin -
Arabiemiraattien pahimman vihollisen, Turkin, kanssa, -
joka puolestaan vihaa Qataria enemmän kuin Irania.
Saudi-Arabia vihaa molempia, mutta ehkä enemmän Irania.
Strategisesta näkökulmasta kaikilla on sama uhkakuva, -
mutta prioriteetit ovat erilaiset.
Israel on kahden tahon välisessä risteyksessä, -
jotka ovat itse asiassa erilliset.
Sama pätee Jordaniaan, mutta vähemmissä määrin, -
koska Jordania ei suoraan itse ole itäisen Välimeren kaasun tuottaja.
Eversti Ben-Shalom?
Olemme tottuneet taistelemaan olemassaolostamme.
Meillä on taipumus nähdä maailma musta-valkoisena.
Puolustamme itseämme ja rajojamme vihollisia vastaan.
Katseemme on ollut kapea, mutta nyt olemme vihdoin kypsyneet.
Viimeisten 10 v. aikana Israel on käsi- tellyt alueellisia asioita strategisesti
Ajatukseni pyörivät vieläkin edellisen analyysin ympärillä.
Israelilaisille on jopa outoa puhua voimavaroista ja kaasusta -
ja tämän kaltaisista geostrategisista kysymyksistä.
Kuitenkin jopa historiassa sodat eivät niinkään ole syttyneet maakiistoista, -
vaan esimerkiksi Tiraninsalmen katkaisemisesta.
Tänäkin päivänä näkyvät alueen eri suurvaltojen taloudelliset pyrkimykset.
Mielestäni viime vuosina olemme pelanneet viisaasti, -
katsoessamme isojen suurvaltojen toimintaa ja konflikteja.
Ei pitäisi valita puolia - yhden puolella, toista vastaan.
Sen sijaan tulisi ymmärtää tilanteen monimutkaisuus -
ja nähdä oma roolimme.
Tämä käy järkeen etenkin strategisen liittolaisemme Yhdysvaltain suhteen.
Esitän vielä yhden näkökulman liittyen pysyvään ja tilapäiseen.
Haluamme asioiden olevan pysyviä.
Puhumme Jerusalemista ikuisena pääkaupunkinamme.
Kun lähetystöjä siirretään Jerusalemiin ja teemme rauhansopimuksia, -
ajattelemme niiden olevan pysyviä.
Muistetaan kuitenkin, että alueiden liittäminen ja palestiinalaiskysymys -
nostetaan pöydälle tulevaisuudessa.
Silloin uudet kumppanimme voivat uhata peruuttaa sopimuksen.
Kaikki ei aina ole ruusuilla tanssimista.
Kaikki saavutukset eivät ole välttämättä lopullisia.
Tilanne tulee olemaan mielenkiintoinen ja monimutkainen.
Yksi Israelin perustajista sanoi, -
että saatetaan valtion rakennus- projekti loppuun ja mennään kotiin.
Tähän liittyy tietynlainen vaikutusvalta.
Rannikon kaasulähteet, Leviatan, Tamar ja muut pienemmät, -
ovat merkittäviä.
Ne voivat huomattavasti kohentaa Israelin taloutta, -
etenkin jos itäisen Välimeren kaasuputki-hanke toteutuu -
Kyproksen, Kreikan ja Italian kanssa tehdyn sopimuksen mukaan.
Turkki yrittää kuitenkin hidastaa tätä.
Venäjäkään ei katso hanketta hyvällä.
Se on ollut merkittävin kaasuntuoja Saksaan ja muualle Eurooppaan.
Yhtäkkiä sillä onkin kilpailija etelässä.
Israel voi olla Venäjälle haitaksi monista eri taloussyistä johtuen.
Alammeko strategisesti tarkastella -
pohjoisesta tulevia uhkia ja niiden mahdollisia seurauksia?
Israel ei aio taistella Venäjän karhua vastaan.
Se olisi liian suuri pala purtavaksi.
Israelin kannattaisi mielummmin -
yrittää tehdä yhteistyötä Venäjän kanssa Syyriassa.
Vaikkakin Yhdysvallat on aina Israelin tukena ja sen tärkein ystävä.
Eikö Israel juuri siksi antanut amerikkalaiselle yritykselle -
pääsyn energiamarkkinoille?
Chevron on yksi suurimmista rannikon kaasulähteiden sijoittajista.
Se hyödyttää sekä Israelin taloutta että takaa Yhdysvaltain turvallisuutta.
Tällä tavoin Valkoinen Talo ja kongressi voisivat pelotella Venäjää.
Tilanne on monimutkaisempi.
Puhutaan suurvaltojen suhteista Kiinan, Venäjän ja Yhdysvaltain välillä.
Tämä monikansallinen yhtiö sijaitsee Teksasissa, -
mutta se tekee kansainvälistä liiketoimintaa.
Onko se siis amerikkalainen?
Ruokahalu helposti kasvaa syödessä.
Kun Israelin valtio perustettiin, -
toivottiin, että Negevin autiomaasta etelä-Israelista löytyisi öljyä.
Petyimme suuresti, kun Lähi-idässä -
arabit saivat kaiken, mutta juutalaiset eivät mitään.
Olimme riippuvaisia Iranin öljystä.
Kun menimme Siinaille v. 1967, -
suurin syy alueen luovuttamista vastaan oli öljy Suezin rannalla.
Nyt saavutamme paitsi energiariippumattomuuden, -
meistä tulee myös öljyn viejiä.
Jos Israelille olisi kerrottu muutama vuosi sitten ettei öljyä tarvitse tuoda,
ihmiset olisivat olleet tyytyväisiä.
Nyt kun meillä on tämä voimavara, haluamme tehdä sillä lisää rahaa.
Kaasuputkeen liittyy myös ongelmia.
Mihin yksinomaisen talousvyöhykkeen alueelle kaasuputki rakennetaan?
Mitä tästä seuraa? Johtaako se merivoimien taisteluihin?
Tuleeko 6. Laivasto Israelin merivoimien apuun?
Nämä ovat monimutkaisia kysymyksiä.
Tohtori Krasna, Ranska on pyytänyt päästä mukaan hankkeeseen.
Ymmärtääkseni Israel suhtautuu pyyntöön myönteisesti.
Politiikkaa täytyy vielä hieman hioa.
Myös Yhdysvallat ja EU ovat pyytäneet päästä mukaan observoijiksi -
tuodakseen foorumiin oman poliittisen, diplomaattisen ja sotilaallisen tukensa.
Voiko tästä muodostua vahva liittouma, -
joka voisi olla vastus, kuten herra Oren aiemmin mainitsi, -
Kiinalle, Venäjälle ja Turkille, joka ei kuulu tähän liittoon?
Tulee muistaa, että tämä yhteistyö on strategisesti hyvin merkittävä -
pitkällä aikavälillä.
Lyhyellä aikavälillä maailmantalouden ja energiamarkkinoiden takia -
se ei ole nyt yhtä tärkeä kuin pari vuotta sitten tai tulevaisuudessa.
Nyt kaasun hintatasoon nähden sen tuottaminen itäisellä Välimerellä -
ei ole taloudellisesti kannattavaa.
Itäisen Välimeren kaasuputkea ei tulla rakentamaan lähiaikoina.
Se ei ole taloudellisesti kannattavaa.
Siihen liittyy myös merkittäviä geopoliittisia riskitekijöitä, -
kuten kiistanalaiset alueet Kreikan ja Turkin, ja Turkin ja Libyan -
sekä Kreikan ja Egyptin välillä.
Se tulee olemaan maailman syvin ja pisin kaasuputki.
Siihen liittyy monia teknologisia haasteita, -
joihin ei olla nyt valmiita sijoittamaan kaasunhinnan ollessa nykytasolla.
Kuten huomautitte, -
Israel voi tämän kautta saavuttaa energiariippumattomuuden.
Siihenkin liittyy ongelmia.
Israelin talousyhtiö ostaa usein luonnonkaasua maailman hinnoilla, -
sillä se on kannattavampaa kuin Israel-amerikkalaiselta yhtiöltä, -
jonka lähtöhinta kaasulle on maailman hintatasoa korkeampi.
Tämä pätee myös Israelin vientiin Egyptiin sekä teoriassa Jordaniaan.
Israelin sopimien vientisopimusten perusteena oleva hinta -
on paljon korkeampi kuin tämän päivän maailman hinta.
Tämä on siis merkittävä asia Israelin energiataloudelle -
sekä tietysti Egyptille.
Se tulee olemaan ehkä merkittävämpi tulevaisuudessa.
Nyt kyse on taloudellisesta kannattavuudesta -
lyhyellä tähtäimellä.
Chevronin mukaantulo onkin hyvä asia.
Chevron on iso yhtiö, jolla on syvät taskut, toisin kuin Noble Energy:llä.
Se ei tarvitse tuottoja nopeasti, vaan pystyy katsomaan pidemmälle.
Tämä on myös Israelille hyväksi pitkällä tähtäimellä.
Toistaiseksi monet projekteista ovat kuitenkin jäissä.
Eversti Ben-Shalom, aikamme on loppumassa.
Viitaten aiemaan keskusteluun, mikä on suurin este Israelin näylle -
rauhasta, turvallisuudesta ja vauraudesta?
Hyvä huomio. Uskon, että se on aika.
Tarvitsemme aikaa nähdä, miten asiat kehittyvät.
Todellisia esteitä kentällä ei ole, koska ei ole kiistojakaan.
Paitsi palestiinalaiskysymys, joka pitää ratkaista jollain aikavälillä -
jollain luovalla tavalla.
Rehellisesti ottaen uskon, että Lähi- idässä aletaan priorisoida asioita.
Viimeaikaiset tapahtumat vaikuttavat positiivisesti asenteisiin.
Hävittäjät ja turvallisuuskysymykset eivät merkitse mitään.
Niitä on paisuteltu.
Mukaan lukien Iranin kysymys?
Israelille Iran on aina kysymys.
Iran on tietenkin suuri uhka.
Nyt Lähi-itä kuitenkin pitää Irania yhteisenä uhkana.
Ulkomaisten medioiden perusteella tehdään yhteistyötä tiedustelun -
ja kybersodankäynnin alueilla.
Yhdistämme kykymme, voimavaramme ja tietomme -
yhteistä vihollista vastaan.
En näe Iranin enää uhkaavan olemas- saoloamme lähitulevaisuudessa.
Uskon kehityssuunnan Iranin suhteen olevan positiivinen.
Aikamme on lopussa. Kiitos Eversti Ben-Shalom, tr. Krasna -
ja herra Oren.
Kiitos katsojillekin! Nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev