Shalom! Tere tulemast saatesse!
On igaaastaste juudi pühade aeg,
mil paljud iisraellased puhkavad tööst
ja veedavad aega pere keskel.
Tänavu on olukord aga ebatavaline.
Covid-19 kriisi teine laine tabas Iisraeli üsna raskelt.
Haiglaravi vajavate patsientide arv kasvab püsivalt
ja haiglad on pea täielikult täidetud.
Iisraeli võimud otsustasid kehtestada täieliku liikumiskeelu,
kuid seda järgitakse ebaühtlaselt. Kui tõsine on kriis
ning mida saab teha ohu leevendamiseks
ja sügava majanduslanguse vältimiseks?
Seda aitab diagnoosida ja prognoosida
Haifast Põhja-Iisraelist ühinev dr Fadi Essmaeel,
IDC Herzeliya Terrorismivastase Võitluse Instituudist.
Jeruusalemmast ühineb brigaadikindral reservis
ja Jeruusalemma Avalike Asjade Keskuse Lähis-Ida asjade projektijuht
Yossi Kuperwasser. Tere tulemast! - Aitäh.
Stuudios on minuga TV7 analüütik Amir Oren.
Andke ülevaade, kui tõsine on olukord Covid-19 kriisiga?
Teame kõik kuulsat luulerida
"ükski inimene ei ole saar, täiesti omaette."
Globaalse pandeemia kontekstis
pole ükski riik omaette saar.
Meil kõigil on samad probleemid. Iisrael pole unikaalne.
Kõik peavad leidma tasakaalu tervise ja majanduse vahel.
Mida enam sunnitakse inimesi koju jääma
või koolilapsi tundidest eemale hoidma,
seda enam kannatab majandus.
Kui lasta majandusel õitseda, nakatuvad inimesed viirusse
ja tervishoiusüsteem võib kokku variseda, nagu ütlesid
Mis Iisraelis seekord unikaalset on?
Nädala eest reedel
kehtestas Iisrael selle aasta teise liikumiskeelu.
Ja sai nii esimeseks riigiks maailmas, kus on teine üldine liikumiskeeld.
Lisaks tervise- ja majandusprobleemidele
on raskusi ka rahva kuulekusega.
Iisraeli avalike sotsiaalsete normide
ja poliitilise kultuuri kontekstis
otsitakse piirangutest väljapääsuteid.
Näiteks tundlikkuse tõttu demokraatia ja sellega seonduva suhtes
on lubatud demonstratsioonid ja protestid.
Nii otsustasid ka teised tavaelu edasi elada,
väites, et nad demonstreerivad ja protesteerivad.
Sarnaseid üleastumisi on veelgi.
Iisraeli valitsus seisab dilemma ees.
Kui püütakse kehtestada karmimaid reegleid
ja rahvas neid ei järgi, mis siis teha saab?
See on samavõrd ka halduskriis kui see on tervise- ja majanduskriis.
Dr Essmaeel, olete seda valdkonda uurinud
ja andnud nõu tippametnikele, olgu Kongressis või siin Iisraelis.
Kuivõrd on Iisraeli valitsuse tegevus
ja kehtestatud meetmed
vastavuses professionaalide nõuannetega,
kes mõistavad tasakaalu vajadust
terve rahvastiku ja terve majanduse vahel?
Samal ajal varjutavad kõike
poliitilised kaalutlused
seoses Iisraeli riigi demokraatliku loomusega,
nagu hr Oren mainis.
Suurepärane küsimus.
Eelkõige vastaksin küsimusega:
"Millise intsidendiga on tegu?"
Kas see on avaliku tervise küsimus? Kas see on meditsiiniline intsident?
Arvan, et sinu küsimused vihjasid faktile,
et meil on riiklik eriolukord,
mis johtus avaliku tervise olukorrast.
See viib küsimuseni, kes on need professionaalid,
kes võivad valitsusele selle tegevuses head nõu anda.
Teine element puudutab minu hiljutist uurimust,
teesi, mis uuris Iisraeli reaktsiooni Covid-19 olukorrale
esimesel 100 päeval,
alates kriisi pandeemiaks kuulutamisest.
Kasutasin Iisraeli valitsuse reaktsiooni mõõtmismeetodina
Iisraeli valitsuse poolt 13 aasta eest koostatud plaani.
Selle eeskujuks oli USA plaan, mille loomisel mul oli au osaleda.
See puudutas vastust pandeemiale.
Leidsime mitmeid vastuolusid
valitsuse tegeliku tegevuse ja planeeritud tegevuse vahel.
Kolmandaks ütleksin midagi, mis ärritab tihti mitmeid mu kolleege.
Iisraelil olid asjad väga hästi.
Pandeemia puhul
tahaksid kõik olla Iisraeli olukorras 2020. a veebruaris.
Riigis on vaid üks rahvusvaheline sissepääs,
mida on üsna lihtne sulgeda.
Riigi rahvastik on suhteliselt noor.
Sellest pandeemiast teati juba mitu kuud ette.
Alates novembri lõpust. Selle üle võib küll vaielda.
Muu maailma kogemused sellega olid juba uudistes.
Ilm muutus soojemaks.
Seega olid segadusttekitavad riskifaktorid
seoses gripi jms peaaegu möödas.
Meil on väga hea haldussüsteem
ning fantastiline kriisile reageerimise ja tervishoiustruktuur.
Erinevalt teiste arvamusest,
ning mu kolleeg ja õpetaja Amir Oren ilmselt ei nõustu minuga,
aga meil on minu arvates väga distsiplineeritud rahvas.
Vähemalt alguses oli see nii.
Ja valitsemine on väga tsentraliseeritud.
Meil on need eelised ja veel mõned,
mis Iisraeli olukorda parandada aitasid.
Nagu mainisin, oli plaan juba olemas.
Nii et tasakaalustamise suhtes oli meil juba mitu faktorit,
mis oleks võinud meid aidata eri sfääridesse tasakaalu toomisel.
Samuti mõistsime, et see pole ainult poliitiline sündmus,
vaid pigem avalik ja riiklik kriis.
Kui oleksime ära kasutanud oma riiklikke eeliseid,
millest mõningaid just loetlesin,
oleksime jõudnud palju paremate tulemusteni.
On muidugi lihtne valitsust väljastpoolt kritiseerida,
või väljaspool asju arutada,
aga mõned võimalused lasti käest.
Uurisime neid esimest 100 päeva ja võin neist hiljem rääkida.
Seoses nende intrigeerivate eelistega esimesel sajal päeval,
mis vihjavad edukale algusele -
siis isegi riigid, kes ei näe Iisraeli alati heas valguses Euroopas ja mujal,
avaldasid rahvusvahelises meedias rohkesti artikleid
Iisraeli edu kohta koroonaviirusega võitlemisel
kriisi esimese laine ajal.
Nüüd on Iisraelis kõrgeim suremus maailmas.
Seda nimistut juhtis veel hiljuti Bahrein,
kuid nüüd läks Iisrael juhtima
ja nö võistlus käib paari riigi vahel, kel on Iisraeliga sarnaseid probleeme.
Majandus on viletsas seisus.
Mitmed sfäärid on tõsise löögi all.
See tekitab küsimusi Iisraeli reageeringu suhtes.
Kui aktiivne on kaitseaparaadi roll kriisiga tegelemisel,
kindral Kuperwasser?
Kaitseešelonile ja -ministeeriumile on selge, et tegu on riikliku kriisiga.
Riikliku kriisi korral
peab julgeolekusektor mobiliseeruma
ja võitluses osalema.
See oli algusest peale selge.
Luure, ja mitte ainult, lõi kohe kaasa
ja püüdis aidata valitsusel kriisiga hakkama saada.
See jätkub, kuid vajadused on muutunud.
Nüüd osaleb luure rohkem hinnangute andmises olukorrale,
analüüsib infot ja viitab erinevatele potentsiaalsetele tagajärgedele,
kui olukorda eiratakse.
Analüüsimine oli valitsuse otsustamises väga oluline
ja viis liikumiskeelu kehtestamiseni.
See on üks asi.
Lisaks oli armee alati valmis rohkem vastutust võtma.
Nii lahenduste pakkumises
vähemtõsiste nakkussümptomitega inimeste majutamiseks
kui rahva erivajaduste täitmises
nakkuskolletega kogukondades,
eriti nn punase tsooni linnades.
See puudutas eelkõige araabia- ja haredi sektoreid.
Võimalusi oleks rohkemgi.
Relvajõud ja kaitsetahud olid ja on pühendunud
kriisiga tegelemisele.
Kuigi nad peavad tegelema samal ajal Iisraeli teiste väljakutsetega,
nagu Gaza sektori erinevate hirmutegudega
ja pingetega põhjarindel,
ei ajanud see kaitseešeloni segadusse kroonanakkusega tegelemise suhtes.
See on keskendunud toetama valitust võitluses koroonaga.
Üks päevakorras olnud asi
on olnud nakatunute seire
keskluureteenistuse Shin Bet ehk Shabaki poolt.
Seda peetakse väga vastuoluliseks teemaks.
Kuid selle kasutamine aitas siiski määratleda,
kes tuli isolatsiooni panna.
Luureaparaat andis märkimisväärse panuse
taudiga võitlemisse.
Kuid isegi kaitseešeloni võimed on piiratud.
Nad ei saa sundida rahvast suuremale sõnakuulelikkusele
valitsuse antavate korralduste suhtes.
Seepärast on meil nüüd käsil teine laine.
Peame taas liikumiskeelu alla minema.
Sellegi laine ajal
on kaitsetahud endiselt pühendunud ja teevad kõik, mis vaja.
Olen kuulnud jutte välihaigla teemal ja muud sellist.
See on taas samm edasi kaitseešeloni pakutavates teenustes
ja võimetes riiklike pürgimuste toetamiseks.
- Tõepoolest. Hr Oren, küsin äsjakuuldu valguses järgmist.
Iisrael pole tehnokraatia.
Riigi poliitladvikut ei juhi professionaalid.
See pole professionaalselt varustatud,
kuid neil on professionaalidest nõunikud,
kes juhendavad nende tegevust nende kohustuste piires.
Igal juhil on oma poliitilised seisukohad.
Kui räägime väiksemaist sektoreist nagu araablased või ultraortodoksid,
või teistest Iisraeli sektoritest,
on nad valmis pigem kuulama oma seltskonda
kui nn bürokraatide huve,
kel on professionaalsed võimed
sellistes kriisides manööverdada.
Kindral Kuperwasser mainis,
et ultraortodokside ja araablaste sektoris
määratleti 40 linna nn punasteks tsoonideks,
ehk koroona kriisikolleteks.
See pani häirekellad tööle valitsuse määratud vastutusisikul,
kes on professionaal
ja sai ülesandeks tuua muutus nakatunute arvu vähendamisse.
Näeme üha rohkem olukordi, kus nood sektorid
kasutavad oma poliitilisi võimeid ja mõjuvõimu,
et muuta riiklikku kriisi sektorite kriisiks.
Kuidas näed seda poliitilist võrrandit ja sisevaidlusi,
mis võivad mingil hetkel kõigutada valitsuse positsiooni?
Kas see võib tõusta endisest parema ja tugevana,
kui arvestada kõigi praeguste väljakutsetega?
Siin on mitmeid tasemeid.
Esiteks, professionaalid,
nagu kindral Kuperwasser, kes hoolitsevad julgeoleku eest
või valitsuse plaanide eest erakorraliste olukordade puhuks,
või nagu dr Essmaeel,
kes hoolitsevad meditsiiniliste
ja haldusküsimuste eest.
Need professionaalid võivad eri meelt olla.
Isegi kui rahvatervise professorid
lõpetasid samad koolid,
võivad nad jõuda erinevatele järeldustele.
See, et keegi on professionaal
või autoriteetsel ametikohal rahvatervise juhtimises,
ei tähenda tingimata, et tema soovitust tuleks järgida.
Eriti kui on teisigi sama kogemusega professionaale,
kel on teiste professionaalide usaldus,
ja kel on erinev seisukoht.
Iisraeli tervishoiusüsteem on aastaid näguripäevi näinud.
Riigikontrolör on esitanud mitmeid raporteid,
kus ta on teemale juba aastaid tähelepanu juhtinud.
Peaminister Netanyahu oli kunagi ajutiselt ka terviseminister,
ja hoolitses kohati ka kogu valitsuse asjade eest.
Praegune terviseminister tuleb haredi kogukonnast.
Netanyahu ei saanud teda ametist vabastada.
Isegi kui valitsus koosneb hetkel kahest suurest blokist,
ja haredi seltskonnast,
ei taha Netanyahu sõltuda oma rivaalist Benny Gantzist,
kui satub vastuollu haredidega ja need valitsusest lahkuvad.
Oli see õige või mitte,
Netanyahu järgis hr Litzmani soove toonase terviseministrina.
Hiljem sai ta teise ministriportfelli,
ja on nüüdseks valitsusest lahkunud.
Seda kriisi on Iisraelis võrreldud Yom Kippuri sõjaga.
See ja Yitzhak Rabini atentaat
on seni olnud karmimad ja tõsiseimad katsumused
Iisraeli 72-aastase eksistentsi vältel.
Yom Kippuri sõja sündmuste käigus
kaotas Iisrael äkitselt kümneid Fantom 4 hävitajaid.
Neid tuli vähehaaval USAst juurde.
Probleemiks polnud lennukid vaid nende ekipaažid.
Iisraelis polnud piisavalt piloote ja navigaatoreid,
nii et ta oleks saanud lennukeid käiku lasta.
Meeskonnad olid juba hukkunud, vangi võetud
või lahingus haavata saanud.
Iisraeli probleemiks pole praegu haiglavoodid
või haiglate seadmed, vaid ülekoormatud personal.
Pole piisavalt arste ja õdesid ning teisi vastavaid professionaale.
Kuulsime, kuidas president Trump
ütles oma biograafile Bob Woodwardile,
et ta otsustas vähetähtsustada kriisi suurust,
et rahvas ei muretseks.
Netanyahu valis teistsuguse lähenemise.
Ta ilmselt liialdas alguses kriisi suurusega.
Võimalik, et ta uskus selle teostumist. Ta rääkis 100 000 inimohvrist.
See tekitas inimestes jumalakartust.
Toona olid inimesed distsiplineeritud,
nagu Fadi Essmaeel ütles, hirmu tõttu.
Mitte seetõttu, et mõistnuksid valitsusele kuuletumise vajadust,
vaid sellepärast, et kartsid nakatuda
ja nakatada sel juhul ka lähedasi, eriti vanemaid inimesi.
Seda siiski ei juhtunud ja kriis polnud nii karm,
kui seda alguses kirjeldati.
Seepärast öeldakse nüüd, et pole hullu, kui veidi haigestun,
ma ei kavatsegi üksnes seetõttu koduaresti jääda.
Tõepoolest. Dr Essmaeel, küsin teilt,
kas Iisraeli Terviseministeerium suudab üle elada
koroona teise laine, kui suremuse tase üha kasvab?
Arstidel on palutud teha 26-tunnilisi vahetusi 24 tunni asemel.
Näib, et seda tahetakse veelgi kasvatada.
Ma ei mäleta, et oleksin elus kunagi nii pikki tööpäevi teinud.
Kui armeeteenistus välja arvata.
Arstide töövõime muutub küsitavaks.
Kas nad suudavad anda oma parima ja hoida end terveina
sellistes tingimustes,
ilma et tööd tehes eluga riskiksid?
Tahan tunnustada kõiki kolleege
haiglate koroonaosakondades ja mujal,
kes selle taudi tõttu tõesti palju vaeva näevad.
Nad on ühed suurimad sangarid,
keda ma vaid austan ja imetlen.
Kas terviseministeeriumil on piisav võimekus?
See pole tervishoiukriis, vaid riiklik kriis.
Miks ma seda ütlen?
Kohe alguses kaotati silmist asja tuum kahetise suhtumise tõttu sellesse,
kas anda juhtnööre terviseministeeriumi või armee kaudu.
Rahvusliku kriisi teema hõlmab ka kolmandat, kõikehõlmavat distsipliini
ehk kriisireguleerimist.
Iisraelis pole see veel juurdunud, kuigi terminit ennast kasutatakse.
Seni pole see veel paigas. Peame rohkem ära tegema.
Kriisireguleerimise kunst ja teadus peab arvestama küsimustega,
millised komponendid peaksid osalema otsustusprotsessis
ja millisel struktuuril otsustamine rajaneb?
Kuidas otsuseid kommunikeerida?
Kuidas töötada kõigi ühiskonna osadega -
avaliku, era-, sõjalise ja tsiviilsektoriga?
Kõik need küsimused nõuavad süstemaatilist lähenemist
ja just selles kriisireguleerimises asi ongi.
Loodan, et üks asi, mis selles kriisis pinnale tõuseks,
oleks Iisraeli valitsuse soosivam suhtumine
teiste maade hädaolukorrastruktuuride suhtes
ja neilt õpitaks midagi.
Haiglate võime tegeleda selliste kriisidega tulevikus,
kui võib esineda maavärinaid või puhkeda suuri sõdu vms -
see kõik nõuab riiklikku plaani ja lähenemist,
mida Iisraelis pole. Meil on see paberil, kuid mitte praktikas.
Seda tõestab koroonaolukord. Rääkisin reedel kolleegiga,
kes on tähtis ametnik Bituach Leumi sotsiaalkindlustuses.
Rääkisin, et uurin, kas Iisraelil on pandeemia puhuks plaan,
ja ta vastas kohe, et ei ole.
Väitsin, et on, kuna uurisin asja ja avaldasin väitekirja kontrollimiseks.
Too mees, kes on riikliku kriisikomisjoni liige
koos tervishoiuametnike ja teistega, ei teadnud plaanist midagi.
Mis veelgi hullem, pidin saatma guugeldamise tulemusel leitud plaani
sellele mehele ja teistele tervishoiuametnikele,
kes sest midagi ei teadnud.
Tean, et räägin karmilt, kuid need asjad tuleb välja öelda.
Me ei tööta piisavalt organiseeritult.
Seetõttu vaatavad kõik arstide, terviseministri,
Litzmani ja teiste poole.
Ei. Riik peaks töötama ühiselt riigina. Kui seda teeme
ja jagame koormat ühiselt, saame ka teise tulemuse.
Veel üks asi - poliitikud on professionaalid.
Poliitika on amet.
Ma pole nõus nendega,
kes jagavad teema poliitilisteks ja tehnokraatlikeks küsimusteks.
Poliitilised kaalutlused tuleb kaasata planeerimisse.
Need asjad ei sega seda tööd, vaid nendega tuleb arvestada.
Kui seda ei tehta, kukub planeerimine läbi.
Mu kolleegid räägivad professionaalidest,
keda ärritab poliitikute sekkumine oma töösse.
Minu meelest räägib see sellest,
et nad pole hästi ette valmistunud. Sellega tuleb tõsiselt arvestada
süsteemi plaanimisel ja sõnumite planeerimisel,
ning kuidas sellega tegeleda
kas avalike suhete või teiste valitsusametite kaudu.
See peab planeerimise osa olema.
Poliitika on elu osa. Selle eest ei saa põgeneda.
Saateaeg on otsakorral.
Kindral Kuperwasser, saate veel kord sõna.
Haiglad töötavad täisvõimsusel, isegi siin Jeruusalemmas.
Nad hakkavad koroonapatsiente
raviks Kesk-Iisraeli kolima.
Kas arvate, et relvajõud,
kes plaanivad välihaigla avamist,
tõusevad edaspidi selgemalt esiplaanile?
Usun, et see on vältimatu ja see juhtub.
Seepärast lööb armee kaasa,
kuna see on riiklik kriis,
ja annab oma panuse,
nii palju kui võimalik.
Me ei peaks tagasi vaatama ja uurima toonaseid otsuseid.
Praegu peame keskenduma võitlusele taudi leviku vastu.
See on tähtsaim. Läheneme olukorrale,
kus haiglad on ülekoormatud.
Tahame seda vältida ja see peaks fookuses olema.
Praegu kuuleb rohkesti vastastikuseid süüdistusi selle suhtes,
kuidas üks või teine vastutab. See pole huvitav.
See on kahjuks tänaseks kõik.
Aitäh kindral Kuperwasser, dr Essmaeel ja Amir Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri