Tervetuloa Jerusalem studioon!
Ennen vuoden alkua tämän vuoden arvioitiin olevan v. 2011 alkaneen -
Syyrian sisällissodan viimeinen vuosi.
Se osoittautui toiveajatteluksi tai yltiöpositiiviseksi olettamukseksi, -
jonka korona-virus murskasi.
Näin vuoden loppupuolella konfliktia käydään edelleen -
Assadin hallinnon ja hänen vastustajiensa välillä. Osallisia ovat -
Venäjä, Turkki, Iran, Israel, Yhdysvallat ja eri jihadistiryhmät.
Sotilaallisesta ja poliittisesta tilanteesta keskustelevat tänään -
Istanbulista tohtori Nir Boms, -
Moshe Dajan-keskuksen tutkija Tel Avivin yliopistosta.
Ilo olla täällä!
Kanssani studiossa on analyytikkomme herra Amir Oren.
Mennään heti aiheeseen.
Puhumme Syyriasta, joka on edelleen syvässä konfliktissa.
Miten ongelmallinen Syyrian tilanne tällä hetkellä on?
Jatkuuko konflikti vielä vuosia ja miten Israel liittyy siihen?
Merkittävimmät suurvallat pitäisivät olla Yhdysvallat ja Venäjä.
Trumpin politiikan alla Yhdysvallat on kuitenkin vetäytymässä.
Lähes 2 vuotta sitten, vuoden 2018 lopussa -
presidentti Trump ilmoitti vetävänsä Yhdysvaltain joukot Syyriasta.
Tämän seurauksena puolustusministeri James Mattis erosi.
Pentagon painosti presidentti Trumpia.
Hän taipui eikä vetänyt kaikkia joukkoja pois.
Nyt presidentinvaalien alla hän saattaa vielä tehdä sen.
Saattaa syntyä tyhjiö, jonka täyttää joko Venäjä tai joku muu taho.
Israel tarkastelee maan tilannetta tietysti omasta näkökulmastaan.
Se haluaa Iranin pois rajoiltaan -
sekä estää asekuljetukset Hizbollahille.
Tärkein voimatekijä tällä hetkellä näyttää olevan Venäjä.
Venäjä lähetti Damaskokseen delegaation, -
jota johtivat varapääministeri Borisov ja ulkoministeri Lavrov.
He yrittivät saada Venäjälle korvausta avustuksestaan Bashar Assadille.
Borisov ja Lavrov matkustanevat uu- delleen allekirjoittamaan sopimuksen.
Tohtori Boms, haluan kuulla erityisesti Pohjois-Syyrian tilanteesta.
Siellä on yhteenottoja Turkin ja sen tukijoukkojen -
ja Syyrian hallinnon joukkojen välillä.
Moskovan ja Ankaran välillä on jonkin aikaa ollut voimassa sopimus -
vihamielisyyksistä pidättäytymisestä.
Miltä tilanne tällä hetkellä näyttää?
Ovatko yhteenotot kärjistymässä lähiaikoina -
vai onko tilanne lieventymässä?
Syyrian pohjoisrajan tilanne on keskeisin osoitus siitä, -
ettei sota ole päättynyt.
Alueella on Turkin ja Yhdysvaltojen joukkoja -
sekä Yhdysvaltain tukemia kurdijoukkoja.
Idlibin maakunnassa on kapinallisjoukkoja.
Yhdysvaltojen, Venäjän ja Turkin välillä on useita sopimuksia, -
jotka ovat ristiriidassa keskenään.
Tämä on osa Pohjois-Syyrian raja-alueen todellisuutta.
Viime viikkoina yhteenotot ovat lisääntyneet -
Venäjän ja Yhdysvaltojen välillä.
Myös Turkin joukot ovat ottaneet yhteen kurdijoukkojen kanssa -
näiden autonomian rajoittamiseksi.
Talousrintamalla on myös tapahtunut mielenkiintoisia muutoksia.
Tämä liittyy Venäjän delegaation sopimuksiin Syyrian energiasta.
Ne uhkaavat estää toisen sopimuksen -
Yhdysvaltojen ja heidän tukemiensa kurdijoukkojen välillä.
Venäjä yrittää estää tämän.
On siis edelleen kiistoja alueen hallinnasta, -
talouden hallinnasta sekä mahdollisten tuottojen saamisesta, -
joka on ollut etenkin Venäjälle suurin motivoiva tekijä.
Yhdysvallat yrittää suojata osaa öljykentistä.
Venäjä haluaa omia ne itselleen.
Se on saanut haltuunsa satamia, so- tilastukikohtia ja nyt energialähteitä.
Yhdysvallat ei pidä tästä, mutta heillä on alueella vähemmän valtaa.
Kurdit jäävät välikäteen.
Samoin jäljellä olevat kapinalliset, etenkin Turkin tukemat joukot -
ja islamistikapinalliset Idlibin maakunnassa, -
joka ainakin Venäjän mukaan kuuluisi lopulta -
liittää Syyriaan.
Näin ei välttämättä tapahdu, -
koska sopimus ei kata -
M4-valtatien pohjoispuolta.
Tämä kaikki ennakoi yhteenottojen jatkuvan myös tulevaisuudessa.
Kreikan ja itäisen Välimeren tilanteen huomioiden, -
onko Turkki sitoutunut Syyrian konfliktiin?
Ymmärrämme tietysti Syyrian strategisen merkityksen Turkille, -
etenkin kun maat ovat naapureita.
Onko Turkki sitoutunut pitämään joukkojaan alueella -
vai ajaako se mielummin etujaan tukemiensa joukkojen kautta?
Turkki tekee molempia.
Se haluaa myös asettaa joukkojaan esimerkiksi Ifrinin alueelle, -
luoteis-Syyriaan.
Turkki on jo perustanut alueelle kouluja, saloissa on Turkin lippuja -
ja myynnissä on turkkilaisia tuotteita.
Turkki haluaa osoittaa, että on tullut alueelle jäädäkseen.
Muilla alueilla Turkin presidentti Erdogan pyrkii puhumaan -
ja toimimaan estääkseen kurdien potentiaalisia pyrkimyksiä, -
joita amerikkalaiset hänen mielestään tukevat.
Tämä on hänelle erittäin kriittinen tekijä, -
ja hän on valmis jäämään alueelle, kunnes löydetään ratkaisu.
Kuullaan uhkailuja, että Turkissa ole- vat Syyrian 3,5 miljoonaa pakolaista -
pääsisivät takaisin kotiin ja asettuisivat pohjoiseen.
Tämä muodostaisi sunnivyöhykkeen kurdien sijaan.
Toistaiseksi Turkki osoittaa tulleensa jäädäkseen.
Venäjän ja Iranin kanssa on tehty sopimuksia, -
joiden tarkoitus on oikeuttaa Turkin läsnäoloa alueella.
Toisaalta näiden kolmen liittolaisen välillä on myös useita konflikteja.
Tällä hetkellä en usko Turkin vetäytyvän.
Haluan ottaa Israelin mukaan kuvioon.
Viimeisten parin viikon aikana -
useat tunnistamattomat lentokoneet ovat estäneet Irania -
etenemään sotilaallisesti Syyriassa.
Kyseessä on ollut aseiden salakuljetus tai täsmäaseiden toimitus -
Syyriassa oleville Iranin tukijoukoille.
Aseita voitaisiin käyttää Israelia vastaan -
tai kuljettaa Libanoniin Hizbollahille.
Miten tämä pahentaa tilannetta?
Onko Iran Yhdysvaltain painostuksen aiheuttamissa talousvaikeuksissaan -
yhtä sitoutunut Syyrian konfliktiin kuin aiemmin?
Useita Iranin tukikohtia ja Iranin tukemia sotajoukkoja, -
rekrytoidaan useissa muslimimaissa, etenkin shiiavaltioissa, -
kuten Afganistanissa, ja Syyrian naapurimaissa.
Israelia kiinnostavat ne tukikohdat, -
joita voidaan mitata kahden muuttujan avulla: -
sijainti ja toiminta-alue.
Riippuu siis siitä, missä iranilaiset ovat ja mitä he siellä tekevät.
Israel ei tietenkään salli heidän olla maansa rajalla Golanin kukkuloilla.
Vaikka he olisivat kauempana, mutta jos he toimittavat aseita Hizbollahille,
tai yrittävät hankkia tiedustelutietoa -
tai suunnitella Israelin vastaisia toimia, -
tällöin Israel ryhtyy toimiin niitä vastaan.
Israel ei ryhdy toimiin Iranin joukkoja vastaan, -
jos ne auttavat Syyrian hallintoa Idlibin alueella.
Se ryhtyy toimiin Abu Kamalin alueella, -
jos Iran yrittää siirtää aseita Irakista Syyrian kautta Libanoniin.
Abu Kamal on Syyrian ja Irakin rajanylitysalue.
Tr. Boms, mikä on teidän näkemyk- senne Iranin osuudesta Syyriassa?
Pakotteista huolimatta Iran on edelleen vahvasti mukana Syyriassa.
Tämä johtuu osittain Iranin, Venäjän ja Turkin lisääntyneestä yhteistyöstä.
Vaikkain Israel on samalla yrittänyt heikentää näiden vaikutusvaltaa.
Viime aikaisen raportin mukaan -
Israel olisi iskenyt yli 930:een Iranin kohteeseen Syyriassa -
viimeisten kahden vuoden aikana.
Viime viikkojen ja kuukausien covid-kriisin aikana -
tilanne on kiihtynyt Abu Kamalin alueella, -
jonne on kohdistunut useita iskuja.
Alue sijaitsee kaukana Israelin rajalta.
Tilanne ei ole yksinkertainen.
Samalla Syyria lisää ilmatorjuntavahvuuksiaan -
ja puolustusjärjestelmiään.
He ovat silti vain kerran v. 2016 onnis- tuneet osumaan Israelin koneeseen.
Tämä on alueen dynamiikka.
Tilanne pysyy tavallaan samana.
Iran yrittää nyt saada lupaa tukikohdan rakentamiseen -
kaivautuakseen syvemmälle maan alle estääkseen Israelin iskut.
Israel tekee voitavansa heikentääkseen Iranin läsnäoloa.
Tämä on tavallaan näännytyssota, -
joka jatkuu myös Libanonissa.
Talousvaikeuksistaan huolimatta Iran näyttää päättäväisesti jatkavan.
Venäjän tavoin he toivovat kuitenkin -
hyötyvänsä lopulta itsekin -
energia- ja taloussopimuksista.
Tämä vaikuttaa hieman Syyrian tasapainoon.
Venäjä hyväksyy tämän.
Se ajaa omia etujaan, ja on valmis sietämään Iranin läsnäoloa -
enemmän kuin Israel olisi valmis.
Se selittää konfliktien syvenemisen.
Kiitos tohtori Boms tästä analyysistä.
Herra Oren, halua ottaa Venäjän enemmän mukaan kuvioon.
Israelin entisen armeijan komentajan Yair Golanin -
ja hänen venäläisen kollegansa välillä allekirjoitettiin sopimus -
koskien maiden armeijoiden välistä yhteisymmärrystä Syyriassa -
Israelin Iranin vastaisista operaatioista alueella.
Onko Venäjän ja Israelin välillä kasvava yhteisymmärrys -
nyt kun Venäjä ei ole tyytyväinen Iranin pyrkimyksiin Syyriassa?
Maiden suhteet eivät ole syventymässä.
Kuitenkin etenkin molempien maiden ilmavoimat -
ovat oppineet sietämään toisiaan.
Vaikka kommunikointi useimmiten tapahtuu tulkkien välityksellä, -
he osaavat välittää tietoa toisilleen ja välttää yhteenottoja.
He ymmärtävät, minkä hinnan he joutuisivat maksamaan, -
jos pelkkä väärinkäsitys johtaisi kuolonuhreihin.
Vaikka maiden poliittinen johto ei olisi yhtä mieltä, -
ammattimaiset sotilasviranomaiset o- saavat tulla toimeen toistensa kanssa.
Venäjästä keskustelemassa on myös professori Zeev Hanin, -
Bar Ilan ja Ariel-yliopistojen Venäjän ja Lähi-idän tutkimuksen asiantuntija.
Esitän teille ensimmäisen kysymyksen.
Mikä on Moskovan näkemys Syyrian konfliktista tällä hetkellä?
Tässäkin ohjelmassa puhuttiin Venäjän halusta sijoittaa -
muun muassa infrastruktuuriin.
Lisääkö Venäjä läsnäoloaan Syy- riassa omien etujensa ajamiseksi?
Ymmärtääkseni tilanne on päinvastainen.
Periaatteessa Venäjää kiinnostavat kaksi sille tärkeää asiaa.
Ensimmäinen on Assadin hallinnon säilyminen.
Kremlinissa sekä ulko- ja puolustusministeriöissä uskotaan, -
että tämä on jo saavutettu.
He eivät usko minkään pystyvän syrjäyttämään Assadia vallasta.
Enemmistö Syyriassa mukana olevista tahoista on samaa mieltä.
Mukaan lukien Turkki ja Iran -
ja lisäksi Eurooppa, Yhdysvallat ja Lähi-idän aluevaltiot.
Kun tämä on saavutettu, ajatellaan eteenpäin.
Kuulin Moskovan tilanteesta perillä olevalta taholta, -
että he haluavat vain varmistaa kaksi tärkeää asiaa.
Ensimmäinen on sotilaalliset tukikohdat, -
jotka Assadin hallinto on Venäjälle antanut.
Tämän he ovat jo saavuttaneet.
Nyt he haluavat taivutella Assadin -
huomioimaan muut tahot Syyriassa -
ja tekemään yhteistyötä niiden kanssa.
Minulle kerrottiin, -
että vaikka he ovat voittaneet vihollisensa, niitä tulee lisää.
Venäjä ei hyväksy tätä, -
koska Assad haluaa Venäjän palvelevan hänen hallintonsa etuja.
Nyt keskustellaankin yhä enemmän -
Venäjän talousintresseistä Syyriassa.
Aivan. Herra Oren?
Tämä pätisi tietenkin pakolaisiin ja pakkosiirtolaisiin Syyriassa -
tällä hetkellä.
Myös hallinnon jäsenet haluavat lähteä Damaskoksesta tai Idlibistä -
Geneveen, jossa käydään jatkuvasti neuvotteluja perustuslaista.
Niihin osallistuvat hallinto, oppositio sekä siviiliyhteisö.
Mitä se sitten tarkoittaakaan Syyrian kontekstissa.
Puheenjohtajana toimii YK:n edustaja Geir Pedersen.
Siitä ei tule ikinä mitään, -
koska perustuslaki tai hallinnon koostumus tulee heijastamaan -
maan todellista tilannetta, -
jonka sanelee asevoimat eli Venäjän tukema Syyrian hallinto.
Professori Hanin, mikä on teidän näkemyksenne?
Olen Amirin kanssa samaa mieltä.
Huomioidaan kuitenkin Venäjän laajemmat intressit; -
Pääasiassa Venäjän intressit Välimerellä.
Syyrian tilanne on vain esimerkki.
Siellä on intressien välinen konflikti.
Ymmärrämme, että Venäjällä on ollut vähiten konflikteja -
tai väärinkäsityksiä Syyriassa osallisina olevien tahojen kanssa.
Ensinnäkin Turkki haluaa laajentaa vaikutusvaltaansa alueilla, -
joihin Venäjällä ei ole kiinnostusta.
He eivät myöskään ole valmiita tukemaan Syyrian hallintoa -
hyökkäämään tai käyttämään sotilasvarusteluaan -
Turkkia vastaan.
Toiseksi Venäjä ei ole tyytyväinen -
Iranin läsnäoloon Syyriassa.
Ymmärrämme, että Venäjä haluaa ylläpitää suhteiden tasapainoa -
Syyriassa esimerkiksi sunni- ja arabihallintojen kanssa.
Heillä on omat tavoitteensa.
He eivät ole tyytyväisiä.
Monet Venäjän sotilaalliset ja diplomaattiset tahot sekä Kremlin -
eivät hyväksy Iranin tukijoukkojen läsnäola alueella, -
vaikka ne yhdistyisisvät Syyrian virallisen armeijan kanssa.
Toisaalta Assadin hallinto ymmärtää, -
etteivät he voi korvata armeijaansa Iranin tukijoukoilla.
Venäjä ei pidä tästä.
Kolmanneksi tulee huomioida, -
että Syyrian eliitti on ristiriidassa keskenään.
Kaikki osapuolet mukaan lukien alaviittien klaani, -
yrittävät värvätä venäläisiä puolelleen.
Tämä on viimeinen asia, jossa Moskova haluaa olla mukana.
Itse asiassa he ovat tyytyväisiä siihen, -
että tavalla tai toisella Libyassa he voivat osoittaa osallisuuttaan -
ulkoistamalla asian -
pääasiassa Arabiemiraatteihin ja Egyptiin.
Venäjä haluaisi Syyriaan samanlaisen tilanteen, -
mutta se ei todennäköisesti toteudu.
Lopuksi on Turkin konflikti -
Kyproksen ja Kreikan kanssa -
ja heidän yhteistyönsä Egyptin kanssa.
Venäjä ei halua olla mukana tässä.
Se toisaalta kiinnostaa Venäjää, -
koska tämä estää kaasun siirron itäiseltä Välimereltä Eurooppaan.
Tämä liittyy Venäjän haluun -
osallistua kaasun siirtoon Eurooppaan.
Otetaan huomioon, että Venäjän Turkin markkina on yhä rajoitetumpi, -
ja se voi rajoittua entisestään lähitulevaisuudessa.
Näin ollen Venäjä on siis tyytyväinen saavutuksiinsa alueella.
Toisaalta Yhdysvallat ja Iran vahvistavat asemiaan Syyriassa.
En ole varma, onnistuvatko he saavuttamaan tavoitteensa.
He yrittävät edistää tilannetta hitaasti mutta varmasti -
ainakin lähitulevaisuudessa.
Siksi he keskustelevat taloussopimuksista Syyrian kanssa.
Ymmärtääksemme Venäjällä ei ole rahaa tai muita resursseja -
sijoittaa Syyriaan.
He ovat toisaalta valmiita pelaamaan Kiinan ja Yhdysvaltojen välillä.
Professori Hanin mainitsi erittäin tärkeän tekijän, -
josta puhutaan hyvin usein.
Se on Israelin ja Kreikan välillä oleva itäisen Välimeren kaasuputki, -
joka on elintärkeä Israelin taloudelle sekä Yhdysvalloille, -
joka omistaa ison osan Leviatan-osakkeista -
sekä muista rannikon kaasulähteistä.
Venäjä on melko huolissaan näistä rannikon kaasulähteistä, -
koska Venäjä on paljolti riippuvainen kaasunmyynnistä Eurooppaan.
Jos Israel avaa markkinoitaan Eurooppaan, -
sekä Turkki että Venäjä eivät olisi tyytyväisiä tähän.
Tartuksen ja Latakian merkittävät sotilastukikohdat -
voivat estää tämän -
sekä yhdistää Turkin ja Venäjän intressit itäisellä Välimerellä, -
mikä puolestaan mahdollistaa vaikutusvallan lisäämisen Syyriassa.
Mikä on teidän näkemyksenne?
Sotilasasiantuntijoiden täytyy tarkastella näitä voimavaroja -
puolustuksen kannalta sekä arvioida eri skenaarioita.
Itse asiassa kaikki kaasuputkia, säiliöaluksia ynnä muita laitteita -
öljyn ja kaasun siirtoon käyttävät tahot -
pelkäävät yleensä ryhtyä mihinkään -
heihin kohdistuvien iskujen pelossa.
On hyvä varautua iskujen varalle; -
Hizbollah voi iskeä Israelin voimavaroihin.
Yleensä energian tuoja tai viejä ei kuitenkaan hyökkää muita vastaan.
Lisäksi öljyn ja kaasun hinta ei ole pari vuotta sitten odotetulla tasolla.
Israel käyttää voimavarojaan mielummin kotimaan tarpeisiin -
kuin vie sitä ulkomaille.
Israelin vientienergialle ei ole Euroopassa suurta markkinaa.
Egypti voisi täyttää tätä tarvetta, ja se on lähempänäkin.
Kuljetuskustannukset olisivat alhaisemmat.
Vaikkakin se on huolenaihe, se ei ole kaikkein tärkein.
On myös maakaasuputkia ja muita Venäjään liittyviä huolenaiheita.
Professori Hanin, meillä on alle minuutti aikaa.
Viittasit Kiinaan sekä Venäjän ja Kiinan mahdolliseen yhteistyöhön -
sijoituksissa Syyriaan.
Venäjän turvallisuusintressit ja Kiinan sijoitukset -
menisivät infrastruktuurin rakentamiseen.
Tämä heikentäisi Yhdysvaltojen asemaa Syyriassa ja Lähi-idässä.
Lyhyesti, miten tilanne kehittyy?
Venäjä uskoo Kiinan auttavan heitä -
pakenemaan etenkin Yhdysvaltain pakotteita.
Toisaalta Venäjä ei katso hyvällä Kiinan osallisuutta maailmalla.
Aikamme on lopussa. Kiitos professori Hanin ja herra Oren!
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev