Tere tulemast saatesse!
Umbes kahe nädala pärast, 20.09,
taasjõustuvad viie aasta eest peatatud
rahvusvahelised sanktsioonid Iraani vastu, sh relvaembargo,
USA veto tõttu kõigile katsetele seda ÜRO Julgeolekunõukogus vältida.
See on USA presidendi maksimaalse surve kampaania viimatisim käik
ajatolla režiimi vastu Teheranis.
Trotsiks tutvustas Iraan kodumaiseid ballistilisi pikamaa ja tiibrakette,
ning taotles rahvusvahelist toetust, sõlmides kokkuleppe
Rahvusvahelise Aatomienergia Agentuuriga (IAEA).
Viimaseid arenguid Iraani rindel analüüsivad
suursaadik Danny Ayalon,
Iisraeli endine asevälisminister ja suursaadik USAs,
ühenduse Tõde Iisraeli kohta asutaja
ja Iisraeli välispoliitikalektor New Yorgi Ülikoolis.
Tere tulemast! - Aitäh.
Vestlusringiga ühineb ka hr Meir Javedanfar,
Iraani lektor IDC Herzliyas. Tere tulemast! - Aitäh.
Minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Asume kohe teema kallale.
Palun tehke ülevaade viimastest arengutest Iraani teemal
ning USA katsete suhtes
takistada Iraani regionaalseid ja tuumateemalisi pürgimusi.
Viimasel ajal oleme näinud mitmeid manöövreid mitmel rindel
seoses USA-Iraani vastasseisuga.
Üheks neist on Ameerika otsus kasutada JCPOAd ehk tuumalepingut,
kuigi USA president Trump sellest taganes,
et suruda Iraanile peale
konventsionaalsete relvade embargo.
See tähendab, et Iraanil ei lubata
ei osta ega müüa konventsionaalseid relvi.
Nii ei saa Iraan varustada Hezbollah't, Süüriat ja teisi relvadega.
Vastav mehhanism tuleb hääletusele Julgeolekunõukogus.
Kui mõni liikmesriik püüab lasta Iraanil embargo alt pääseda,
paneb USA sellele veto.
See toimub 20. septembril
ja jõustub paar nädalat hiljem,
vaid mõni nädal enne valimisi USAs.
Kui välisminister Mike Pompeo viibis Jeruusalemmas
ja esines televisiooni vahendusel vabariiklaste konventsioonil,
mainis ta USA jõupingutusi Iraani ambitsioonide blokeerimiseks
kui president Trumpi olulisimaid saavutusi
oma ametiaja vältel.
Tema kriitikud muidugi ütlevad,
et Iraani blokeerimise asemel näitas ta üksnes,
et enam pole liitu USA ja teiste JCPOA osalusriikide vahel.
Üks ülejäänud kahest hiljutisest manöövrist
oli mainitud rakettide esitlemine.
Ilmselgelt ei tahtnud Iraan pelgalt heidutada rünnakuid,
vaid ka näidata, et kodumaine tootmine on piisavalt võimekas
ja embargo seda ei mõjuta.
Ja viimaseks sõlmis IAEA,
mida juhib Argentiina päritolu Rafael Grossi,
Iraaniga mingisuguse kokkuleppe,
kus Iraan nõustus andma agentuurile juurdepääsu kahele objektile,
mis seni keelatud oli.
Vastutasuks teatas IAEA,
et tal pole Iraani suhtes rohkem nõudmisi
ja kogu see kokkulepe lähtus JCPOAst.
Teatud mõttes andis see viie aasta eest sõlmitud tuumaleppele
uuesti legitiimsuse.
Ja illustratsiooniks teiste sündmuste kohta -
on käimas lähenemine Iisraeli ja Araabia Ühendemiraatide vahel.
Mõlemad riigid on vastu Iraani ekspansionismile Lähis-Idas.
Suursaadik Ayalon,
kui edukas on teie meelest USA maksimaalse surve kampaania?
See keskendub peamiselt finants- ja diplomaatilisele sfäärile,
mitte sõjalisele dimensioonile.
Kuid samas näeme jõulist viha ja vastumeelsust Hiinast ja Venemaalt
ning teatud määral ka Euroopa riikide poolt,
kuigi nad on selgeks teinud, et on relvaembargo poolt,
kuid mitte JCPOA lõpetamise poolt.
Mil määral
peate seda USA poliitikat edukaks edaspidises?
See on kaheosaline küsimus.
USA pole olnud edukas rahvusvahelises koostöös.
Lisaksin Amiri mainitud asjadele
ka ÜRO sanktsioonide taastamist.
USA püüdis sedagi
Julgeolunõukogu kaudu saavutada.
See lükati tagasi, sest sanktsioonidel puudub juriidiline alus,
kuna USA lahkus JCPOAst.
Julgeolekunõukogu väitel
võivad seda teha üksnes P4+1 riigid.
See kindlasti leevendab rahvusvahelist survet Iraanile.
Kuid mis puudutab USA otsest survet,
siis see on edukas olnud.
Kõik USA ametkonnad on visalt Iraani-vastaseid sanktsioone järginud.
Lisaks on USA ähvardanud kõiki, kes sanktsioone rikuvad.
Mitte niivõrd valitsusi, vaid eelkõige eraettevõtteid.
Sellel on oluline mõju eelkõige Euroopa firmadele.
Kui mõni ettevõte tahab Iraaniga äri ajada,
ei saa ta ajada äri USAs.
Nii lasub surve kolmandatel pooltel.
Nad peavad valima kas Iraani kahanevad turud või USA.
Ütleksin kokkuvõtteks, et USA poliitika on üsna edukas,
kuid seda kahandab
rahvusvahelise koostöö ja toetuse puudumine.
Ometi halvab see oluliselt Iraani.
Täpselt. Hr Javedanfar, kas räägiksite oma nägemusest,
eriti Iraani seisukohast? Kuidas Iraan seda näeb?
Iraan rikub ühist tegevusplaani JCPOAd
ja ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2231,
mis Iraani tuumaleppe jõustas.
Lepingu kutsub Iraani mitte kasutama ega testima
ballistilisi rakette või tehnoloogiat, mis suudavad kanda tuumpead.
Ometi ta teeb seda.
Samas lubab Iraan IAEA
kahte tuumarajatisse,
kus on kahtlustatud deklareerimata materjali hoidmist,
mida võidakse kasutada tuumarelvade arendamiseks.
Grossi avaldustest selgub muidugi, kui neid hoolega uurida,
et juurdepääsu aeg ja ulatus
on Iraani otsustada.
Iraan määrab täpselt, kus, kuidas ja mis juhtub.
Kuidas see kõik edasi areneb?
Iraan tahab, et Trump lahkuks ametist.
Ta näeb Trumpi kui isikut,
kes lahkus lepingust
ja seadis Iraanile karmid sanktsioonid.
Iraan ei taha Trumpi tagasivalimist.
Ma ei tea, kas Biden kiirustaks Iraaniga kokkuleppeid tegema,
nagu mõned arvavad.
Iraan on Bideni suhtes siiski lootusrikkam.
Raketid on problemaatilised ja ohustavad muidugi Iisraeli.
Kuid resolutsiooni sõnastus oleks pidanud olema jõulisem.
Resolutsioon "õhutab" Iraani.
See jätab Iraanile palju liikumisruumi ja nad kasutavad seda igati ära.
Iraan usub ilmselt, et peab nüüd tugevdama oma heidutusjõudu.
President Trump lasi tappa Qassem Suleimani
ja Abu Mahdi al-Muhandise.
USA kasutab jõumeetodeid
Iraani režiimi ja IRGC laevade vastu Pärsia lahel.
President Obama tahtis Iraaniga häid suhteid.
Ometi toimus 2014. a ja viimast korda 2015. a
30 - 40 juhtumit aastas,
kus Iraani laevad lähenesid Pärsia lahel agressiivselt
USA laevastikule. See on nüüd lõppenud.
Iraan tunneb end ohustatuna ja peab jõudu näitama.
Raketid on tähtsad.
Kuna Iraani valitsus kaotab rahva toetust,
peab ta jõudu näitama.
Kui ta jõudu ei näita, pöördub rahvas opositsiooni poole,
sest režiim annab Trumpile järele.
Iraani valitsuse olukord pole hea.
Ta püüab Trumpi Iraani-tegevust illegaalseks kuulutada.
Üks võimalus on teha koostööd IAEAga.
Iraan muidugi otsustab, kes pääseb tehastesse
ja millal inspektsioon toimub.
Kui Iraan püüab IAEAd petta, vaevalt IAEA siis enam vaikib.
Fakt, et Iraan lubas juurdepääsu nendele rajatistele,
millest ühe olemasolu paljastas Iisrael, on juba iseenesest võit Iisraelile.
Hr Oren, kas Iraan on vastu seina surutud?
Kas Iraan muudab lähenemisviisi ja hakkab sekkuma aktiivsemalt
USA presidendivalimistesse?
Iraan muidugi korrutab, et ei püüa valimisi mõjutada,
kuid tema agressiivne tegevus on suunatud USA avalikkusele,
et see toetaks Trumpi asemel Bidenit.
Seni on Iraan sekkunud vaikimisi -
tegemata seda, mida võiks, ja mida ehk plaanivad teha.
See meenutab 1980. a olukorda,
kui Khomeini keelas oma järgijail
vabastada USA saatkonna 54 ameeriklasest pantvangi,
kui Jimmy Carter Valgest Majast ei lahku.
Kuna Khomeini ei andnud Carterile diplomaatilist võitu,
aitas ta tõepoolest Reaganit.
Mingil põhjusel pidas Khomeini Carteri suhtes vimma.
See oli seotud ka ebaõnnestunud päästekatsega 1980. a aprillis.
Reagan ei palunud Khomeinilt abi,
kuid sai seda ja võitis.
See oli üks põhjuseid, miks Reagan võitis,
kuigi valimiste eelõhtul juhtis populaarsusreitinguis Carter.
Praegu hoidub Iraan andmast Trumpile ettekäänet
rünnakuks Iraani vastu.
Irooniline on siiski see, et kui vaadata olukorda Iraani poolelt,
siis talle on kasulikud mõlemad alternatiivid -
kas Trump lahkub ametist,
või võidab, kuid USA väed lahkuvad Lähis-Idast.
Üks Trumpi kampaanialubadusi praegustel valimistel
vabariiklaste parteikoosolekul ja kampaaniakõnedes
on olnud lõpetada kõik nurjunud ja ebavajalikud sõjad Lähis-Idas
ja väed koju tuua.
Nii on USA raketi- ja õhurünnakud endiselt võimalikud,
kuid nad ei tungi siiski Iraani.
Nii on olukord Iraani jaoks raske, kuid mitte lootusetu.
Ta peab vaid paar kuud ootama.
Suursaadik Ayalon, vaatleme tervikpilti.
Lähis-ida suhete dünaamika vormitakse ümber,
sest Iisrael ja AÜE normaliseerivad suhted.
Iraani see pööre ei rõõmusta.
Hassan Rouhani ähvardas Emiraate,
et kui Iisrael lastakse Pärsia lahele,
ei jää Iraan vait, vaid vastab jõuga.
Iraani heidutab siiski USA armee keskväejuhatus.
USA varustab oma Lähis-Ida liitlasi,
et Iraani tegevuse vastu raudset blokki moodustada.
Ta püüab Iraani mõjuvõimu vaos hoida mitte üksnes Lähis-Idas,
vaid ka teatud aladel Euroopas ja mujal.
Kuidas see kõik tervikut mõjutab?
Ütleksin, et Iraan pole üksnes ohustatud,
vaid ka väga isoleeritud.
Rahu AÜE ja Iisraeli vahel
oli ajatolladele kõvaks löögiks.
Ennustan, et Emiraatide-Iisraeli rahu
on alles esimene mitmete seas, mis veel ees ootavad.
Paljud Pärsia lahe maad kavatsevad väidetavalt rahu sõlmida.
Vähemalt sai see Saudi Araabia heakskiidu ja toetuse,
ja ükski araabiamaa pole selle vastu pöördunud.
Kindlasti tugevneb sellega ajatollade isolatsioonitunne.
See rahu on märkimisväärne samm kahel põhjusel.
Lähis-ida strateegilise asendi
ja geopoliitilise mängu aspektist
on Iraan ja Iisrael siin Lähis-Idas
kaks vägivalla poolust, kui nii võib öelda.
Iraan püüdis isoleerida Iisraeli
mitte üksnes poliitiliselt, vaid ka füüsiliselt.
Mäletame Iraani šiiitliku poolkuu poliitikat,
millega püüti Iisraeli sisse piirata
kohaloluga Iraagis, Süürias ja Liibanonis,
ning sirutades ühe kombitsa veel kaugemale lõunasse -
Sudaani.
Nad leidsid siin, et see on võimatu,
kuna Iisrael avaldab Iraanile survet
ega lase tal end Süürias sisse seada
või vedada olulisi relvi Liibanoni.
Nüüd piirab Iisrael Iraani sisse. Oleme jõudnud Pärsia lahele,
Iraanile väga lähedale - vaid teisele poole kitsast väina.
Piirame seda ka idast ja läänest
oma kohaloluga Azerbaidžaanis ja ida pool Indias.
Iraan tunneb end ohustatuna põhjusega.
Ta on seetõttu poliitiliselt ja strateegiliselt ebakindlas seisus.
Ma ei usu, et Iraan suudab koguda olulist kaalu või jõudu
ühelegi ähvardusele Emiraatide vastu
või mis tahes teisegi Pärsia lahe riigi vastu.
See mõjutaks nüüd ka Iisraeli ja Ühendriike,
kes oli Iisraeli ja AÜE rahu vahendajaks,
ning püüab aidata teisigi rahuleppeid sõlmida.
Ütleksin, et need seigad on muutnud Lähis-Ida geopoliitikat
Iisraeli, mitte Iraani kasuks.
Ärgem unustagem sedagi, et kuigi Iraani mõju on nõrgenenud
Süürias, Iraagis ja Liibanonis,
on tema mõju Gazas endiselt tugev Islamidžihaadi kaudu.
Jeemeni houthid pole vähendanud vastuseisu Saudi Araabiale
ei sõnades ega tegudes, ja teostavad seal Iraani politiikat.
Kuid sellest hoolimata, hr Javedanfar,
küsin Iraani näilise isolatsiooni kohta Lähis-Idas.
Iraan väidab üha rohkem, et USA on see, kes on isoleeritud.
Iisraeli välisminister Gabi Ashkenazi kohtus Saksamaal
sealse välisministri Heiko Maasiga.
Ta edastas Iisraeli sõnumi,
mis joondub USA välispoliitikaga selles suhtes,
et Iraani vastu on vaja uusi sanktsioone,
eelkõige relvaembargot.
Samal ajal töötab sellele vastu Hiina,
kes on pidanud kõnelusi Euroopas, sh Hollandis ja Prantsusmaal,
ja väidab, et USA ohustab multilateralismi
ja tal ei tohiks lasta kiusajana globaalset areeni kontrollida.
Hiina mängib Iraani kasuks
ja peab samas Iraani režiimiga kõnelusi olulise lepingu suhtes.
Kas see kõik tuleb Iraanile kasuks või kasutab ta endiselt vaid retoorikat,
ega suuda nuppe malelaual tegelikult kontrollida.
Alustame sellest, kas USA on isoleeritud või mitte.
Mina pole diplomaat, kuid Danny Ayalon on.
Ma ei tea, kas oled nõus.
Mida USA tegelikult ootas, kui lahkus ühepoolselt
rahvusvahelisest Iraani tuumalepingust?
Mida nad ootasid?
Kas seda, et Euroopa, Venemaa ja Hiina jätkavad koostööd,
kui ta ise tuumaleppest lahkus? Mida Iraanist ka ei mõeldaks,
Trump pidi teadma, et see läheb midagi maksma.
Hinnaks oli rahvusvahelise toetuse lõppemine USA seisukohtadele,
kuna Trump lahkus lepingust.
Trumpi survepoliitika võib töötada ja võib ka mitte.
Tuleb oodata ja näha, mis saab USA presidendivalimistel.
Kui kord lepingust lahkutakse, ei saa oletada, et hüljatud riigid -
Euroopa, Hiina ja Venemaa - koostööd edasi teevad.
Ütlesite ise, et Iraan kasutas ära lepingu sõnastust
seoses ballistiliste rakettide projektiga.
Sõnastus polnud piisavalt karm. See oli pigem nõuanne kui nõue.
USA aga arvab, et JCPOA
ja Julgeolekunõukogu resolutsioon 2231 on kaks ise asja.
Lepingud muidugi kinnitasid teineteist.
Kuid nõutud protokolli ei tehtud
ja Julgeolekunõukogule esitatavaid dokumente ei edastatud.
USA on seega endiselt resolutsiooni 2231 osaline,
kuigi mitte JCPOAs, mida ükski riik ega Kongress muide ei ratifitseerinud.
Kui räägime semantikast,
siis USA mängib samade kaartidega mis Iraangi, kas pole?
No hea küll, Jonathan.
Ütlesin, et resolutsiooni sõnastus rakettide suhtes pole selge.
Selles osas oleme ühel nõul.
Enne kui Trump lahkus Iraani tuumalepingust,
tegi Prantsuse president Macron Trumpile ettepaneku,
et sõlmib Iraaniga parema lepingu,
mis sisaldaks ka rakette.
Kuid Trump lahkus lepingust, mis nõrgendas USA positsiooni ÜROs.
USA peab tegema koostööd teiste ÜRO maadega,
kellel on vetoõigus.
Nemadki maksid sanktsioonide ja diplomaatia töötundidega.
Kui Trump lepingu hülgas, oli realistlik oodata,
et USAga ei taheta koostööd teha.
Iraan ütleb, et USA on isoleeritud. Ja nii ongi.
Kuid Iraani valitsus on palju suuremas isolatsioonis
nii rahvusvahelises üldsuses, Lähis-Idas
kui ka oma kodumaal, mis on kõige tähtsam.
Vestleme siin saade saate järel
Iraani ähvardavatest ohtudest -
Iisraeli õhujõududest ja USA laevastikust.
Kuid üks relv Iraani valitsuse vastu on siiski kõige ohtlikum.
See on see vidin siin - mobiiletelefon.
Hiljuti ähvardati hävitada Iraani Khuzestani provintsis
üht perifeeriaküla Abolfazli,
millest vähesed teavad isegi selles provintsis,
sest küla väärtus kasvas.
Seda kavatses üks heategevusfond.
Olukorda filmiti ja videot jagati sotsiaalmeedias.
See Khamenei juhitud fond mõisteti nii karmilt hukka,
et küla hävitamine tuli tühistada.
See oli varem ennekuulmatu.
See on kõige võimsam relv Iraani valitsuse vastu
ja tekitab temas hirmu oma ellujäämise suhtes palju rohkem
kui Iisraeli või USA ähvardused.
Läheneme saate lõpule.
Pole piisavalt aega kõigi lõpukommentaarideks.
Hr Oren, kas teeksite kokkuvõtte?
Meie vestlusega on seotud veel üks mureteema.
USA nõuab Iisraelilt suhete jahendamist Hiinaga.
USA peab Hiinat Iraani liitlaseks
ja mõlemad on USA sõnul kurjad.
Seega ei tohiks Iisrael Hiinaga liiga sõbralik olla.
See sõnum vahendati välisminister Pompeo Iisraeli-visiidil,
mil ta vestles nii peaminister Netanyahu
kui välis- ja kaitseministriga.
Tänaseks on aeg otsas. Naaseme teema juurde lähitulevikus.
Aitäh, hr Javedanfar, suursaadik Ayalon ja Amir Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri