Tere tulemast saatesse!
Gaza-Iisraeli rinne podiseb juba mitu nädalat.
Hamas saadab õhupallipomme
Iisraeli linnadesse, küladesse ja põldudele,
mis tekitavad kuuma ilmaga iga päev põlenguid ja ohustavad elusid.
Vastuseks on Iisrael rünnanud pea iga päev Hamasi positsioone,
püüdes samas vältida inimohvreid militantide seas
ja sellega kaasnevat eskalatsiooni.
Nii Egiptuse kui Qatari vahendajail
pole seni õnnestunud relvarahu taastada.
Mis on pingete taustal ja kas see võib viia kokkupõrkeni?
Arenguid Iisraeli lõunarindel analüüsivad
poliitikakonsultant ja analüütik reservikindral Grisha Yakubovich,
Tere tulemast! - Tere.
Vestlusringiga ühineb ka dr Ely Karmon,
Herzliya Terrorismivastase Võitluse Instituudi teadlane.
Tere tulemast! - Tere.
Ja minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Sukeldume kohe teemasse.
Kui plahvatusohtlik on olukord
ja miks pole Iisrael lahinguväljal otsustavam,
ning teeb vasturünnakuid taristule,
mitte õhupalle Iisraeli läkitanud militantide pihta?
Kirjeldasid oma sissejuhatuses nö "tuledialoogi".
Õhupallid tulevad läänest itta
ja pommid, mürsud jms idast läände.
Esialgu vahetatakse signaale ja see pole veel sõda.
Mõlemal poolel on haritud vahendajad,
kes teavad, et võivad kaljuäärel vaid teatud kaugusele minna,
et mitte alla kukkuda. Nad võivad teha valearvestuse.
Nad ei saa olukordi kontrollida.
Kui õhupall vahel lasteaeda tabab,
siis sõltuvad asjaolud sellest, kas seal tol hetkel inimesi on.
Mis puudutab Iisraeli otsustusprotsessi,
siis riik on poliitilises kriisis.
Praegu pole parim aeg
lõhenenud Iisraeli valitsusel
sõjalisi algatusi otsustada.
Viimane sõjaline operatsioon toimus kuue aasta eest.
Ja eelviimane paar aastat varem,
ja 2008. a lõpust 2009. a alguseni
toimus operatsioon Cast Lead.
Keegi võib mõelda, et kuna pinged lahvatavad iga paari aasta tagant,
oleme peagi taas sõjaretkel, kuid see pole vältimatu.
Kol Jakubovich, tahaksime teada, milline on Jeruusalemma positsioon.
Kas peaminister Netanyahu
ja kaitseminister Gantzi ning teiste juhtide avaldused
on vaid sisutühi retoorika,
seoses sellega, mida hr Oren äsja rääkis?
Kas tegu on "tuledialoogiga" või laiema eskalatsiooniga?
Me pole sellises olukorras esimest korda.
Ma ei määratleks seda dialoogiks,
vaid nimetaksin seda
"läbirääkimiste kunstiks", mida juhib Hamas.
Nad on läbirääkimiste meistrid.
Vaatame neid Amiri mainitud sõjalisi operatsioone,
2008.-2009., 2012. a ja 2014. a juhtumeid.
Pärast iga operatsiooni toimusid läbirääkimised,
millest kahes osalesin ka ise.
Iga kord laiendas Iisrael
oma tsiviilelanikke puudutavat praktikat Gaza suhtes
täpselt nii nagu sooviti.
Iisraeli ja Hamasi vahel on ilmselt ees vältimatu eskalatsioonivoor.
Nii näen seda mina.
Kummalgi poolel pole siiski esialgu soovi eskalatsiooniks.
Hamas aga mõistab, et Iisrael ei taha olukorra halvenemist
ega soovi seda ka ise, ja nii kasutab ta teisi vahendeid,
nagu tuulelohesid, õhupalle ja meeleavaldusi.
Sammhaaval õnnestub neil vähendada hinda,
mida nad Iisraelile oma tegude eest maksma peavad.
Nad lõpetasid meeleavaldused turvataral,
lubades Qataril Gazasse raha saata.
Sama toimub praegu ka õhupallidega.
Ilmselt on nende lõpetamiseks teistsugust hinda vaja,
kuid nad alandavad hinda edaspidiseks.
- Tõepoolest. Dr Karmon,
kaasame arutellu ka välisvahendajad.
Egiptuse luureorganite tipptegijatest koosnev delegatsioon sõitis Gazasse,
kuid lahkus ilmselt tulemusi saavutamata.
Mõningate mu Gaza allikate sõnul
leiti osaliselt ühist keelt, kuid suuremates erimeelsustes
Iisraeli ja islamirühmituse vahel jäi läbimurre saavutamata.
Kuid mängus on ka Qatar,
nagu kol Jakubovitch mainis.
Doha saadab Gazasse märkimisväärseid rahasummasid,
et leevendada Hamasi tegevusest johtuvat survet gazalastele.
Qatar saadab sadu dollareid abiraha
tuhandetele hädasolevatele peredele.
Qatar tahab suuremat rolli haarata.
Kas Iisrael üldse kontrollib olukorda?
Ma ei näe nende kahe poole vahel mingit realistikku muutust.
Hamasi ja Iisraeli valitsuse vahel.
Mõlemal poolel on sama strateegia.
Veidi on muutunud vaid sotsiaalpoliitiline olukord.
Hamas tahtis koroonapandeemia alguses
saada meditsiinivarustusiabi, kuna nad olid suures hädas.
Iisrael lubas ÜRO maadel tulla ja Gazasse varustust toimetada.
Kõik said, mida tahtsid.
Viimaste nädalate sündmused
ja sellele eelnenud suhteliselt vaikne periood johtuvad sellest,
et mitmed tuhanded palestiinlased käisid Iisraelis tööl.
Väike osa neist on ärimehed,
kuid enamik on töölised.
Iisraeli ei saa koroona tõttu neid kõiki riiki lasta.
Samuti teavad ka palestiinlased,
et pole hea Iisraelist nakkust saada.
Iisraeli koroonaolukord pole hetkel kuigi hea.
Qatari abirahaga nad lisaaega ei võitnud.
Sellel 10000-pealisel töölistearmeel pole siiani sissepääsuluba.
Hamasi juhtkond kasutas ära rasket olukorda Iisraelis,
kus lisaks koroonakriisile
ähvardasid ka uued valimised.
Ta kasutas ära ka rahvusvahelist konteksti põhjarindel,
kus pinged vähenesid pärast plahvatust Beirutis.
Olukord on siiski endiselt pingeline.
Suhete normaliseerimine Araabia Ühendemiraatidega
tekitas pingeid Läänekaldal Palestiina omavalitsusele.
Nad kasutasid olukorda ära.
Hamas taotles Iisraelilt suuremat või "magusamat" kasumit,
nagu Qatari rahasüsti lubamine.
Nad tahtsid ka lõdvemaid reegleid
Gaza kalamehi puudutavas poliitikas
ja suuremat kaubakoguse importi Gazasse.
Iisraeli retoorika pole muutunud. Nägime, kuidas peaminister
ja kaitseminister, kes on ehk järgmine peaminister,
rääkisid avalikkuses samu asju, kuid strateegiat ei muutnud.
Oli huvitav, et armee peastaabiülem ei rääkinud midagi.
Varem hoiatasid Hamasi just peastaabiülemad.
Hamasi juhtkond tunneb väga hästi praegust kaitseministrit,
kes oli eelmise sõjaoperatsiooni juht.
Läbirääkimiste probleemi tuumaks on see,
et Iisraelil pole tõelist pikema perspektiivi strateegiat.
Pooled püüavad hakkama saada
võimalikult väheste tabamustega vastaspoolelt
ja vältida tõelist eskalatsiooni.
Usun, et olukorda on mõjutanud ka iraanlased.
Nad pidid hoidma Hezbollah't suuremast rünnakust,
kuna see on tõsistes probleemides Beiruti plahvatuse
ja Liibanoni sotsiaalpoliitilise olukorra tõttu.
Võimalik, et pingelise olukorraga lõunas püütakse tähelepanu hajutada.
Nad teavad, et võivad tegutseda Hamasi ja Islamidžihaadi kaudu.
Selle kohta küsiksingi hr Orenilt.
Mis roll on välisriikidel
iga kord kui olukord mõnel Iisraeli rindel eskaleerub?
Kas Iraan kasutab oma kombitsaid?
Ta toetab täielikult palestiinlaste Islamidžihaadi.
Iraan toetab rahaliselt ka Hamasi,
et säilitada "vastupanu telge"?
Kas näeme nüüd mingisugust
tasakaalu muutust Iisraeli ja araabiamaailma suhtes?
Ka Iraani suhtes, kui vaadata lepingut AÜEga?
Hamas on sunniitlik organisatsioon.
Hezbollah' aga šiiitide rühmitus.
Neil on erinev nägemus islamist
ning ka Iraani positsioonist Lähis-Idas ja maailmas.
Vaene ei tohi aga nina kirtsutada.
Nad võtavad oma toetuse sealt, kust seda parajasti pakutakse.
Iraan siiski ei kontrolli Hamasi.
Kuid nad kontrollivad Palestiina Islamidžihaadi.
PIJ-l pole aga ambitsioone Gazas võimu haarata.
Ja neil pole vastutust rahva heaolu eest.
Hamas on nii riiklik kui ideoloogiline revolutsiooniliikumine.
Ta peab arvestama ka teiste faktoritega.
Iisrael on aga status quo riik.
Kui Iisrael tahaks, et Hamas vaikiks ja Qatarist oma raha kätte saaks,
ning hoolitseks oma rahva eest, kuigi ehitab samas oma relvaarsenali,
ei alustataks Hamasi hävitamiseks sõjalist operatsiooni sellises mallis,
mida poliitikud viimaste valimiskampaaniate ajal lubasid.
Ja kuna Hamas mõistab seda,
kui näeb, et mingis vallas asjad ei arene,
nagu näiteks lahendamatutes vastuoludes,
naaseb ta taktikate juurde, mida siin on kirjeldatud:
tuulelohed, õhupallid ja meeleavaldused.
Kol Jakubovich, osalesite kahtedel läbirääkimistel
vaenutegevuse ajutiseks lõpetamiseks Hamasiga.
Kõnelused ei käinud otse Hamasiga, vaid kaudselt,
sest Iisrael terroristidega läbirääkimisi ei pea.
Läbirääkimisi peetakse suletud uste taga näiteks Egiptuse ja Qatari abil.
Kas usute, et läbirääkimised on legaalselt põhjendatud ajal,
kui Hamas Lõuna-Iisraeli elanikke pantvangis hoiab?
Põlengutes hävineb pidevalt suuri maaalu.
Näib, et Hamasi võimed muutuvad üha tõhusamaks,
kuna Iisrael ei taha laiaulatuslikku konflikti.
Kas see on õige lahendus,
või johtub soovimatus rünnata mingist juhtimisküsimusest,
mis ei luba probleemi ühe laksuga lahendavat operatsiooni?
Küsin ka ühe küsimuse - kui Iisrael käivitaks uue operatsiooni,
näiteks Protective Edge 2 või 3,
siis kuhu see viiks?
Kas Iisraeli strateegiaks on kogu Gaza vallutamine
ja seal uuesti valitsemine?
Olin seal 1990. a-il kapten ega taha enam tagasi.
Ma ei taha enam sama tööd.
Oletame, et eskalatsioonile järgneb uus operatsioon.
Kas see peataks õhupallid?
Kas keegi võib lubada lõunaiisraellastele,
et mingi salk lapsi ei saada enam õhupalle
pärast konflikti ja suuri kaotusi?
Mina polnud see, kes viimase valimiskampaania ajal
lubas peaministriks pürgides Lõuna-Iisraeli elanikele täielikku rahu.
Nüüd on meil peaminister ja talt teatepulga võttev minister,
kes on kinnitanud, et suudavad Lõuna-Iisraeli rahu tuua.
Ometi pole see õnnestunud.
Nad on poliitikud.
Meil on Gazaga nokk kinni, saba lahti olukord.
Oleks aeg sellest juba aru saada.
Hamas kontrollib 2,1 mln inimest
ja lisaks veel 49 terrorirühmitust.
Gazat kontrollib terrorirühmitus.
Ma ei näe, et Hamas ja Läänekallas lähitulevikus ära lepiksid,
seni kuni ametis on Mahmoud Abbas. Ma ei tea, mis hiljem saab.
Peame hakkama saama selle entiteediga
ja selle pommitamine pole minu meelest lahendus.
On ka teisi lahendusi,
ja olen nõus, et Iisrael peab asjaga tegelemiseks
selge strateegia arendama.
Kuid õhupallid, tuulelohed ja raketid jätkavad lendamist.
Hamas, kes 30 aasta eest juhikingadesse astus,
on silmitsi suurte raskustega - näiteks humanitaarkriis Gazas.
2021. a ähvardab 2,1 miljonit gazalast veepuudus.
Neil on energia-, kanalisatsiooni- ja majanduskriis.
Hamas peab täitma inimeste vajadused.
See on üks nende relvarahu või mis tahes kokkuleppe tingimusi.
See tähendab, et keegi peaks lahendama kõik need probleemid.
Peame looma selge strateegia. Ma ei usu, et uus eskalatsioon
või Gaza objektide pommitamine hävitajatega oleks lahendus.
Kui see pole osa strateegiast.
See peab olema strateegia osa. Mis tahes operatsioon või sõda
peaks olema kindlustatud strateegiaga,
välissuhetega ja arusaamisega konfliktijärgsetest tagajärgedest,
ning peame sellele mõtlema.
Dr Karmon, miks valitsus relvarahustrateegiat välja ei paku?
Millal võtab riigi juhtkond
strateegilis-taktikalise sammu edasi
poliitilisel, sõjalisel ja diplomaatilisel tasemel?
Minu meelest valitseb vastuolu
Iisraeli valitsuse poliitilise ja sõjalise strateegia vahel.
Netanyahu ja tema partei strateegia
on hoida Gaza Hamasi kontrolli all,
et poleks vaja läbi rääkida Palestiina omavalitsusega.
Nii saab vähendada selle mõjuvõimu.
Mõte oli jätkata asunduste rajamist ja maade annekteerimist,
kuid hetkel on plaan edasi lükatud.
See on poliitiline strateegia ja see mõjutab sõjalist strateegiat.
Sõjalisest perspektiivist vaadates
pole kaitseaparaat huvitatud alustama Gazas suuremat konflikti,
eriti kui on teada, mida poliitikud kaitseešelonilt tahavad.
Ma pole muide nõus
Griša hinnanguga selle suhtes,
et me ei võiks minna Gazasse, kuna peaksime siis sinna jääma.
On teisigi sõjalisi meetodeid,
kui eksisteerib poliitiline tahe hävitada Hamasi sõjaline jõud,
mitte okupeerida Gazat.
Teha tõsine operatsioon, mis tekitab kaotusi ja hävingut,
kuid hävitab Hamasi sõjalise jõu.
Peame saama Gaza Palestiina omavalitsuse võimu alla.
Vastasel juhul jääb palestiinlaste ja iisraellaste konflikt lahendamata.
Selles küsimuses on meil partnereid,
näiteks egiptlased.
Gazas toimuv ei rõõmusta neid. Nad pole rahul Hamasiga,
kes on osa vägivaldsest Moslemivennaskonnast.
Ja rahvusvaheline üldsus.
Kuid selge poliitilise strateegia tõttu ei saa midagi muuta.
Hetkel on käimas suhete normaliseerimine teiste maadega.
Antud kontekstis peavad Hamas ja Palestiina omavalitsus
muutma täielikult strateegiat ka Iisraeli suhtes,
nii et see võib olukorda muuta.
Hamas on selliste arengute vastu.
Need ohustavad tema positsiooni.
Ta võttis selle häälekalt teemaks
sel nädalal toimunud kohtumisel Türgi presidendi Erdoganiga.
Nad kiitsid Türgit
Hagia Sofia mošeeks muutmise eest.
Sellega on seotud erinevaid aspekte ja huve.
Türgi on ka Moslemivennaskonna suur toetaja
ja peab tihedalt sidet Hamasi juhtkonnaga.
Kui räägime sõjalisest diplomaatiast,
peab sel olema selge missioon.
Juhuslik raketisadu Iisraeli suunal
tuleks lõpetada võimalikult kiiresti.
Iisraeli juhtkonnal ei paista olevat ühist arusaama tervikpildist,
mis selle muutuse ellu viiks. Milles asi on?
Ajalooliselt vaadates on Iisraeli juhid tahtnud hoida
maksimaalsel hulgal okupeeritud alu oma kontrolli all,
kui vähegi võimalik.
Nad tahtsid võidelda,
et jätta endale kõik või enamiku alu.
Kui see polnud võimalik,
võidi loobuda Siinai poolsaarest rahulepingus Egiptusega.
Kestva surve all võidi loobuda Gazast, kuid mitte Läänekaldast.
Algul taheti siiski laiendada Iisraeli suveräänsus ka neile aladele.
Tõepoolest. Kirjeldan olukorda lihtsustatult.
See oli nii Menachem Begini kui Ariel Sharoni mõte.
15 aasta eest
viis Iisrael oma asundused ja väed Gazast välja.
(Yasser) Arafat suri aasta varem.
Iisrael uskus, et president Abbasiga jõutakse rahu ja vaikuseni.
Nagu Grisha ütles, 2007. a muutus kõik,
kuna Hamas haaras jõuga võimu.
Iisraeli armee orientatsioon muutus kaitsekesksemaks
varasema rünnakukesksuse asemel.
Iron Dome'i raketitõrjepatareid alustasid 2011. a aprillis.
Ehitati ka turvamüür, mis on tegelikult kaitsesüsteem.
Hamasi maaalune tegevus on suures osas peatatud.
Hamas püüab minna mööda kõigest, mida Iisrael teeb.
Ta tegutseb õhus droonidega,
merel oma mereväe eriüksustega, ja Läänekaldal.
Viimane operatsioon kuue aasta eest algas,
kui Hamasi salk röövis Läänekaldal Gaza juhiste kohaselt kolm iisraellast.
Võib ka juhtuda, et operatsioon käivitub muul põhjusel.
Mitte Gazast tulistatud rakettide tõttu,
vaid Läänekaldal või Iisraelis Hamasi käske täitva terroriraku tõttu.
Saateaeg on lõppemas. Saate sõna lõpukommentaariks.
Kol Jakubovich?
Esmalt tuleb öelda, et lepime kokku,
et meil on Amiri ja dr Karmoniga erimeelsusi.
Räägiksin sellest meeleldi järgmises saates.
Operatsioon Cast Lead 2014 a ei alanud nende kolme poisi tõttu,
kes rööviti ja lõpuks mõrvati. See algas teistel põhjustel.
Dr Karmonile ütlen, et jah, võime minna Gazasse
ja ehk elimineerida terrorirühmituse Hamas, kuid sellel on tagajärjed.
Ja kui seda teemegi,
siis Mahmoud Abbas ja PO meie tankidel Gazasse tagasi ei saa.
Seda ei juhtu kunagi. PO ainus võimalus Gazasse naasta
on leppimine, või Hamas palub neid põlvili tagasi.
See on ainus kultuuriline, islamistlik ja palestiina lahendus.
Araablastel on väljend: "ära kunagi ütle kunagi".
Võimalik, et lähitulevikus olukord muutub,
suhete normaliseerimisel teiste araabiamaadega,
nagu Bahrain, Sudaan, Omaan ja ehk ka Saudi Araabia.
See survestaks POd ja Hamasi uue tee kasuks otsustama.
Hamas võib otsustada uute raketirünnakute kasuks,
mis sunnib Iisraeli Gazasse sisenema.
Nad peavad kaaluma ka suhet Mohammed Dahlaniga,
kes on üks PO presidenditooli taotlejaid,
mis on hetkel Abbasi käes.
AÜE toetab teda. Tal on suur rahaline toetus.
Tal on toetajaid ka Gazas. Me ei tea, millal Gazas midagi muutub.
Kahjuks jääb teema hetkel pooleli, sest meie aeg on otsas.
Aitäh saates osalemast, dr Karmon, kol Jakubovich ja hr Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri