Tere tulemast saatesse!
Hiljuti ühise valitsuse moodustanud Netanyahu ja Gantz leppisid kokku,
et Iisrael hakkab teostama plaani suveräänsuse kehtestamiseks
osadel Jordani jõe läänekalda vaidlusalustel aladel,
kui Washington seda toetab. Need tingimused on veel täitmata
ja EL-i liikmesriigid on plaanile jõuliselt vastu olnud.
Saksamaa välisminister Heiko Maas käis Jeruusalemmas
ja püüdis veenda Iisraeli oma plaanidest loobuma.
Euroopa ja Iisraeli suhete teemalise vestluringiga ühinevad täna
Helsingist Tomas Sandell, Euroopa Iisraeli Koalitsiooni esimees,
kelle peakorter on Brüsselis. Tere tulemast! - Aitäh.
Iisraeli diplomaatia, julgeoleku ja luureekspert IDC Herzeliyast,
reservikolonel Miri Eisin. Tere tulemast!
Aitäh!
Minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Asume kohe esimese küsimuse juurde.
Kas oleme kriitilisel teelahkmel
plaanitud Jordani läänekalda alade annekteerimise suhtes?
Piirkond hõlmab Jordani jõe orgu ja osa Läänekaldast.
Milline on plaani töögraafik? Kas Netanyahu alustab 1. juulil?
Oleme tõesti kriitilisel teelahkmel.
Kui Lähis-Ida diplomaatia eest oleks jagatud Oskareid,
saaks USA president alati parima näitleja auhinna.
Euroopa saaks auhinna parima kõrvalosatäitja rolli eest
või oleks üheks kandidaadiks sellele auhinnale.
Teame, et EL, ÜRO, Venemaa ja USA
moodustavad Kvarteti,
mis on viimastel aastatel üsna vaikne olnud.
Neil pole kõnelustel erilist rolli olnud.
Ka kõnelusi pole aktiivselt peetud.
Hamas on olnud päevakorras, kuid nüüd on seegi tagaplaanil.
Nagu mainisid, käis Saksa välisminister Iisraelis.
Ta oli kriitiline, kuid mitte liialt.
Vähemalt veel mitte.
See johtub sellest, et Euroopa pole ühtne.
Mõned Kesk-Euroopa riigid on nn parempoolsed
ja toetavad Netanyahu poliitikat.
Kui EL vajab otsusteks konsensust,
siis need neli riiki ei toeta Saksamaad, Prantsusmaad
ja teisi Iisraeli poliitikat kritiseerivaid riike.
Asi pole enam ka
Euroopa riikide hoiakutes Iisraeli suhtes,
vaid selles, kas nad kavatsevad karistada Iisraeli sanktsioonidega.
Sanktsioone ei kavatseta kehtestada.
Välisminister Heiko Maas tegi selle Iisraelis käies väga selgeks.
Saksamaa ja Prantsusmaa meelest
on Iisraeli annekteerimisplaanidel
väga negatiivsed tagajärjed.
Sellest hoolimata ei kavatse nad Iisraeli karistada.
Järgmine küsimus kolonel Eisinile.
Vestlesin ühe kõrge Iisraeli kaitseametnikuga.
Ta tegi selgeks, et Iisraeli Kaitsejõud
pole veel saanud suveräänsuse kehtestamise graafikut.
Kaitseminister õhutas küll valmistuma
organisatoorsel tasandil.
Shin Bet ja IDF ei ole saanud aga graafikut selle täidesaatmiseks.
Kas see tähendab,
et 1. juulil alustatakse teema üle avalikku debatti,
või tähendab see,
et Jeruusalemmas on vastumeelsus plaani edendamise suhtes?
Kas nad püüavad pigem hinnata olukorra võimalikke tagajärgi,
kuulates maailmas ja Iisraelis kõlavaid arvamusi?
Iisraeli peaminister tegi selge avalduse.
Ta tahab alustada plaani elluviimist 1. juulil.
Ta tahab tänavu suvel ja selle valitsuse ajal öelda,
et on viimaks toonud Iisraeli jurisdiktsiooni alla
osa Juudast ja Samaariast.
Küsisid kaitsejõudude valmisoleku ja selle kohta,
et valitsus pole andnud ametlikke juhiseid ettevalmistusteks.
Minu meelest ei oma see tähtsust.
Julgeolekuaparaat valmistub igal juhul.
Nad ei vaja selleks ametlikku korraldust.
Alates 1. juulist töötame nö anneksioonirežiimil.
Juuda ja Samaaria elanikud reageerivad.
Palestiinlased ja Hamas on juba hakanud reageerima.
Näeme seaduse mõju juba praegu, kas see jõustub või mitte.
Peame valmistuma selleks, et juulis nähakse Iisraeli seaduse mõjusid,
isegi kui seda ei jõustata.
Seda näeb vägivaldsustes, valmistumises
ja kohtumistes, mida siis eeldatavasti peetakse,
ning Euroopa ja Lähis-Ida reaktsioonides.
Miri, kas anneksioonirežiimi asemel võiks öelda anneksiooniärevus?
Oleme kõik teadlikud kasutatud terminite suhtes.
Asjast võib rääkida erinevalt: anneksioon,
Iisraeli seadusandluse jõustamine, vaidlusalused alad, okupeeritud alad.
Erinevad terminid presentatsioonides teevad olukorra vaid keerukamaks.
Hr Sandell, küsiksin teilt Euroopa perspektiivi kohta.
Kriitikuid EL-is juhib ilmselgelt välispoliitikajuht Josep Borrell,
kes võttis teatepulga üle Federica Mogherinilt.
Ka tema kritiseeris kaua juudiriiki.
Borrelli toetab ka Prantsusmaa välisminister Jean-Yves Le Drian,
kes on avaldanud pahameelt Iisraeli plaanide suhtes
kehtestada suveräänsus osadel Jordani jõe läänekalda aladel.
Nagu hr Oren ütles,
käis Jeruusalemmas Saksamaa välisminister Heiko Maas.
Saksamaa saab juulis EL-i
ja ÜRO Julgeolekunõukogu eesistujaks.
Ta rääkis EL ja ÜRO JN muredest
ning püüdis olukorda õiges valguses näidata.
Jeruusalemmast sõitis ta Ammanisse.
Ta püüdis rahustada Jordaaniat, kes Iisraeli eri viisidel ähvardas,
ja jõuda mingile teineteisemõistmisele.
Milline on Euroopa perspektiiv ajal,
kui Iisraeli kõrval on mureks ka kogu EL püsimajäämine,
mis näib iga päevaga üha rohkem murenevat?
On selge, et Brüsselis on Lähis-Idast tähtsamaidki muresid.
Isiklikult näen siin
teatud valearusaamu.
Nagu varem mainiti,
osaleb EL rahuprotsessis.
Neil peaks olema konstruktiivsem roll.
On selge, et mitte üksnes koroonaviiruse tõttu,
vaid viimase 3-5 aasta sündmuste tõttu
on Euroopa hoiak veidi muutunud,
võrreldes ajaga 17 aasta eest, kui loodi Euroopa Iisraeli koalitsioon.
Euroopa ja Iisraeli vaheline luurekoostöö on kõrgel tasemel.
Kui luureraportite jagamisel Iisraeliga probleeme tekiks,
oleks mitmed Euroopa kogukonnad ohus.
See pole kindlasti
EL institutsioonide ja valitsusjuhtide huvides,
veel vähem tavakodanike huvides.
Euroopa riikidel on praegu rohkem kaalul,
kui nad püüaksid Iisraelile sanktsioone kehtestada.
See mängib Iisraeli kasuks.
Hr Oren?
Räägime 1.07 plaanitud anneksioonist
nagu Kolumbuse ja Vasco da Gama konkurentsist India leidmisel.
Nad avastasid Ameerika ja heiskasid Hispaania või Portugali lipu,
ning kuulutasid uue maa oma riigi osaks.
See pole üks tegu, vaid protsess.
Isegi kui Netanyahu tooks küsimuse parlamenti ja võetaks vastu seadus,
esitataks Ülemkohtule apellatsioon,
kus see tagasi lükataks.
Iisrael saaks nii väita, et on alad seaduslikult annekteerinud.
Ja USA paneks Julgeolekunõukogus kõigile vastulausetele veto.
See kestab pikka aega ja kohtab vastuseisu
nii kohapeal kui diplomaatiliselt.
Netanyahu esitles ettepanekut esmakordselt kuue kuu eest jaanuaris,
kui president Trump oma plaani tutvustas.
See toimus enne Iisraeli viimaseid,
kolmandaid valimisi, mis aasta jooksul toimusid.
Tingimused olid väga erinevad.
Koroonaviirus polnud siis veel Hiinast väljapoole levinud.
See ei puudutanud iisraellasi, palestiinlasi ega ameeriklasi.
Ka Trumpi poliitiline positsioon oli praegusest parem.
Netanyahu nägi toona, et juuli-august oleks soodne aeg,
kui USAs korraldatakse parteikoosolekuid,
enne ameeriklaste Töörahvapüha,
kui presidendivalimiste kampaania käima läheb.
Nüüd on teine olukord.
Netanyahu otsib ehk ettekäändeid plaani edasilükkamiseks
valimiste-järgsesse aega, kui poliitiline pilt selgem on.
Kol Eisen, ajastus on alati tähtis suurte käikude puhul,
nagu Iisraeli seadusandluse kehtestamine
Juudas ja Samaarias ning Jordani orus.
Mis muutub praktilisel tasandil?
Iisraelil on juba neil aladel administratiiv- ja sõjaline haldus.
Meil on liikumisvabadus.
Jeruusalemma poliitešeloni ja kaitsejõudude sõnul
ei muutu midagi.
Piirkonna palestiinlastest elanikele jääb endiselt liikumisvabadus.
Lisaks saavad nad võimalike liitmistega seoses kompensatsioone.
Kui Iisrael ühendab endaga kogu selle 33%-se ala,
peab ta kõigile elanikele ka kodakondsuse andma.
Muidu süüdistataks Iisraeli apartheidis.
Hetkel pole Iisraelis rassilist diskrimineerimist juutide
ja 1948. a araablaste vahel, nagu nad ise end kutsuvad.
Kogukonnad elavad koos.
Olen ise druus ja pole kohanud probleeme Iisraelis elamisega.
Mul on olnud samad õigused kui minu juudi vendadel.
Kuidas muutub siis olukord
rahvusvaheliselt tunnustatud Iisraeli riigi suhtes?
Olen õpetaja ja pedagoog. Parandaksin veidi sinu öeldut.
53 aasta eest ei andnud Iisrael kodakondsust 350 000 araablasele,
kui Ida-Jeruusalemmas Iisraeli suveräänsus kehtestati.
Nad võivad seda taotleda, kuid nad on erinevas staatuses.
Golani kõrgustikel elab druuse.
Kui Iisrael seal 1981. a oma seadused jõustas, olid nad vastu.
Vähemuste, nagu Iisraeli araablaste suhtes,
eksisteerib tõesti täielik võrdõiguslikkus.
Aga kui Iisrael pärast 1967. a Ida-Jeruusalemmas ja ja Golanil
Iisraeli seadusandluse kehtestas, ja ei mainitud muide annekteerimist,
ja osad nende alade elanikud on eristaatuses.
Nad võivad siiski Iisraeli kodakondsust taotleda.
Neile ka antakse see, kui nad täidavad nõutud tingimused.
Asi pole Iisraeli seaduse jõustamises eelkõige Jordani orus
ja rohkem kui 30s sealses juudi asulas.
Seal ei ela kuigi palju palestiinlastest araablasi.
Asi on selles, mida teeme palestiinlaste ja nende juhtidega
ja kuhu see viib.
Kas Iisrael teeb midagi ühepoolselt, ilma läbirääkimisteta?
Võiksin rääkida pikalt sellest, et kõneluste olematuses
süüdistab Iisrael vastaspoolt. Vastaspool süüdistab meid.
Kaasaksin kõnelusse Euroopa,
kuna praktilisel tasandil on erinevusi.
1967. a ei jõustanud Iisrael oma seadusandlust
Juudas, Samaarias ja Gazas, vaid üksnes Jeruusalemmas,
mis on meie riigi süda.
Golani kõrgustik oli praktiliselt tühi, seal elasid vaid druusid.
Kui jutt käib palestiinlaste hallatavast Läänekaldast,
siis sellel on vahetu mõju suhetele Jordaania ja palestiinlastega.
Seda näeb juba praegu.
Seda võidakse tähtsusetuks pidada või ignoreerida, kuid see pole sama.
Hr Sandell, kas EL võtab aktiivsema ja konstruktiivsema rolli,
kus on vähem retoorikat ja rohkem tegusid?
Umbes kolmandik Iisraeli impordist ja ekspordist
käib EL liikmesriikidega.
Pärast Brexitit on see siiski vähenenud,
sest Suurbritannia oli üks Iisraeli suurimaid äripartnereid.
Neil on siiski tugev luure- ja julgeolekukoostöö
ning teineteisemõistmine mitmes, kultuuril põhinevas asjas.
Ometi toob Euroopa alati, kui tahab osaleda,
esile vanu seisukohti,
mis põhinevad tema enda arusaamal õigusest ja kuidas asjad käivad,
ega kuula pooli
ega püüta mõista Lähis-Ida konflikti keerukust.
See pole sama mis Põhja-Iirimaa konflikt.
Need on täiesti erinevad kultuurid ja inimesed,
kel on täiesti erinevad nägemused asjade kulgemise suhtes.
Jonathan, sa tead, et Euroopa Iisraeli koalitsioon
loodi just sel põhjusel. EL ametid
ei võtnud Lähis-Ida konfliktis õiglast rolli.
Kogesime, et Lähis-Ida keerukas olukord
nõuab paremaid suhteid ja mõistmist.
On kahju tõdeda,
et meie detsembrikuisel igaaastasel konverentsil
vastas kohalviibinud kõrge Lähis-Ida asjade EL diplomaat
minu palvele kommenteerida USA rahuplaani
ja kas seal ka midagi kaalumisväärset on,
et ta polnud plaani näinud ega saa kommenteerida.
Tunneme, et asjade edenemiseks
peavad Euroopa ja USA suutma paremini koostööd teha.
Kuid see pole siiski nii.
See on praegu ainus esitletud rahuplaan.
Euroopa peaks osalema konstruktiivses debatis,
mis meeldib või ei meeldi ja kuidas saaks plaani arendada.
EL peaks olema proaktiivsem ja konstruktiivsem
selle konflikti lahendamisel.
Järgmine küsimus.
Kuidas näeb EL liikmesriikide ja EL ametite erinevaid hoiakuid
EL suhtumises Iisraeli?
EL riigid suhtuvad Iisraeli palju soojemalt
kui Euroopa Liit.
Nagu varem mainiti,
on Iisraelil head suhted just Visegradi maadega.
Ka teised riigid, näiteks Austria,
on Iisraeli toetanud.
Järgmise 3-4 aasta valimisperioodil
liigub selles suunas üha rohkem riike.
Minu meelest on julgustav,
et hetkel EL noorim valitsusjuht Sebastian Kurz,
toetab tugevalt Iisraeli.
Just Saksamaal on noored, üle 20-aastased juhid,
Iisraelist rohkem huvitatud
ja toetavad Iisraeli rohkem kui vanem põlvkond.
See on positiivne.
Noor põlvkond püüab Iisraeliga
konstruktiivset vestlust arendada.
Ei saa endiselt jätkata.
Seda on tähtis mõista
eriti inimestel väljastpoolt Lähis-Ida.
Asi pole alade lõplikus saatuses,
vaid selles, kas kujutleme endiselt, et see on ajutine.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 242
"territooriumid rahu eest" on endiselt jõus,
ja see on eesmärk, kui kõnelused jätkuvad.
Kaardil näeb 2-3 palestiinlaste asulat Iisraeli riigi sees.
Need kavatseb Iisrael vahetada territooriumide vastu,
mida tahab praegu annekteerida.
Kas ütleme nüüd palestiinlastele, et mäng on läbi,
ja me ei näe olukorda ajutisena?
Tahame olukorra aja mõõdet nüüd ühepoolselt muuta.
Sel juhul peavad araablaste juhid
oma valijate ees vastust andma.
Nad ei saa öelda, et asjad edenevad soodsalt,
kõnelusi jätkatakse ja me ei reeda teie huve.
Araablased nõuavad tänavail koheseid vastuseid.
Probleem pole sõjalises haldusvõimus.
See on muidugi alati Iisraeli operatiivne ja strateegiline eesmärk.
Iisrael ei loovuta kontrolli
Jordani jõe ja selle naaberoru üle kellelegi.
Kui Iisrael kuulutaks piirkonna ametlikult oma riigi osaks,
väljuksid deemonid haudadest, kus nad võiksid veel kaua aega olla.
Teisisõnu, piirkond on alati olnud Iisraeli osa alates 1967. aastast.
Status quo, ehk enne sõda valitsenud olukord
pole kuidagi seotud tegeliku sõjale eelnenud olukorraga.
Nüüd pole see enam Jordaania, vaid Iisrael.
Seda asja tuleks vaikselt ajada.
Ei ole Iisraeli huvides oma plaane kõigile avaldada.
Saateaeg on otsakorral. Palun kõigilt lõppsõna.
Kol Eisin, olge hea.
Veel tänagi peaksime pääsema üle
Euroopa palestiina-meelsest hoiakust.
Võib toetada mõlemaid pooli.
Kui Iisraeli anneksiooniplaane peetakse üksnes negatiivseteks,
ega nähta mõlema poole huve, asjas arengut ei toimu.
Hr Sandell?
On tähtis meeles pidada, et juudiriik loodi eelkõige Euroopas -
Baselis, Londonis ja San Remos, Itaalias.
Seda toetasid toonased suured Euroopa riigid.
Rahvusvahelise õiguse ja moraaliseaduste põhjal
peaks Euroopa jääma oma juutidele antud lubaduste juurde.
Sõnad on tähtsad.
Seda tuleks praegu esile tuua eelkõige Euroopa kontekstis.
Hr Oren?
Endises Palestiinas sündinud peaminister Rabin välja arvatud,
pärinesid kõik Iisraeli 9 esimest peaministrit Euroopast.
Euroopa on Iisraeli meelel ja vastupidi.
Tänaseks kõik. Aitäh kol Eisin, hr Sandell ja hr Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri