Tere tulemast saatesse!
Liibüa konflikt kahe poole vahel,
keda toetavad regionaalsed ja globaalsed tahud,
on jõudnud ummikusse.
Al Sarraji valitsus ja Haftari väed ei suuda teineteist kukutada.
Kahjud tsiviilelanikele ja taristule muudkui kasvavad.
Kas olukord laheneb
näiteks Türgi või AÜE vahendusel?
Liibüa olukorda analüüsivad
Kesk-Iisraelist endine Iisraeli suursaadik Egiptuses
dr Haim Koren IDC Herzliyast,
ja Kesk-Iisraelist, ISS-i asejuht
ja Salemi Kolledži lektor dr Eran Lerman,
ning TV7 analüütik Amir Oren. Tere tulemast!
Sukeldume kohe teemasse.
Milline on hetkeseis Liibüas?
Sel on suur mõju kogu Lähis-Idale ja ka Iisraelile.
Tore, et meiega on suursaadik Koren.
Aastaid kuulus Egiptus koos Iisraeliga
Lähis-Ida asjade büroosse.
Iisraeli ja araablaste konflikti tõttu
on Egiptus kolinud Maghrebi ja Egiptuse nimelisse alambüroosse.
Neil on rahuleping Iisraeliga
ja hetkel on tähelepanu koondunud Liibüale.
Pidagem meeles, et Liibüa koosneb kõrbest.
Tal on Vahemere ääres rannikulinnu ja lõunas kõrb.
Üle 90 % Liibüast on kõrb.
Elamistingimused riigis pole just kõige paremad.
Liibüal on pikad piirid Egiptuse, Alžeeria ja Tšaadiga.
Saddam Hussein Iraagis ja Gaddafi Liibüas
olid mõlemad maailmale needuseks.
Kui need juhid eemaldati, puhkes riikides kodusõda.
Liibüas on vastamisi kaks poolt -
nii ÜRO kui USA tunnustatud Sarraji valitsus
ja end kindraliks kuulutanud Haftari väed.
Neid toetavad AÜE, Egiptus ja Venemaa.
Liibüa idaosi,
Benghazi naabruskonda, valitseb Haftar,
kes püüab rünnata Tripolit ja vallutada riigi lääneosa,
mis on Sarraji kontrolli all.
See on ilmselt Lähis-Ida esimene
droonidega peetav sõda.
Kuigi neil on mingi õhuvägi ning hävitajaid ja piloote,
toimub enamik rünnakuist ja luuretegevusest droonide abil.
Hetkel on olukord ummikus.
Haftar näib varasemast innukamalt vaherahu soovivat.
Korduvalt on püütud relvarahu sõlmida
ja poolte vahel mingit leppimist sobitada.
USA toetab Haftari.
Venemaa ja Süüria on saatnud palgasõdureid
Haftari aitama.
Järgmine küsimus teile, dr Koren.
Iisraeli diplomaadina olete uurinud pikalt Liibüa olukorda
nii Egiptuse ja Aafrika kui ka Iisraeli perspektiivist.
Kas seis on täiesti ummikus?
Paljud riigid on juba püüdnud olukorda sekkuda,
kuid neil pole õnnestunud muutust tuua.
Liibüa olukorra lahendamine võtab aega.
Seda mõjutavad kolm faktorit.
Esmalt läbikukkunud riigi siseolukord.
Regionaalsest aspektist hoiavad teised konfliktid hõivatuna ka Egiptust.
Liibüa piirinaabrid - Tšaad jt
vaevlevad valitsusväliste rühmituste küüsis,
kes Liibüa ja selle naabrite vahel sõeluvad.
Kolmas faktor on globaalne,
mis hõivab enamikke EL riike, USAd ja Lähis-Ida maid.
Möödunud aasta vältel
on Türgi Liibüas aktiivselt oma huve ajanud.
Samas on Venemaa, Egiptus ja AÜE
toetanud Haftari vägesid.
Lahendust on raske leida.
See mõjutab muuhulgas immigratsiooni Liibüast Euroopasse
ja hoiab seda ära.
Lahing käib energiamajanduse üle.
Türgi võib teha Liibüaga koostööd
oma huvide ajamiseks Vahemere idaosas.
See on ohtlik olukord.
Varem on Liibüas olnud teisigi riike, näiteks Itaalia,
kuid hetkel ei suuda nad suurt midagi teha.
ÜRO on püüdnud kaua lahendusi leida.
Seni pole see veel õnnestunud.
Dr. Lerman, kuidas Euroopa antud situatsiooni näeb?
Süüria ja Liibüa olukorrad on muidugi omavahel seotud.
Ka Türgi ja Egiptus on asjaga seotud gaasijuhtme teemal,
kuhu on segatud maailma riikide huvid nii et sidemeid on mitmeid.
Teema on niivõrd mitmetahuline, et sellele ei leia lõppu.
Eksisteerib siiski side Itaalia ja Prantsusmaa huvide vahel,
mis Liibüas esindatud on ega ühti Türgi omadega.
Mäletame kuulsat Atatürki,
kellest sai hiljem Türgi president.
Teda ülistati Türgi moderniseerimise eest.
Algul sai ta tuntuks Türgi armee juhina
rünnaku eest Itaalia vastu.
See oli aastal 1911.
Jah, vahetult enne 1. Maailmasõda.
Kuidas nende riikide ajaloolised huvid neil päevil mõju avaldavad?
See selgitab osaliselt Liibüa tähendust Itaaliale.
Asi on selgelt ka geograafilistes faktorites.
Itaalia on nõrgas seisus pagulasprobleemi tõttu.
See ongi Itaalia poliitikas keskne teema.
Salvinil on erinevaid argumente.
Itaalia ei taha sellist demograafilist katastroofi.
Liibüa sündmused avaldavad Itaaliale olulist mõju.
Asi on ka prestiižis.
Mullu püüti pidada läbirääkimisi Haftari ja Sarraji vägede vahel.
Olukord pöördus aga võistluseks Itaalia ja Prantsusmaa vahel.
Nad püüdsid sama sihti saavutada,
kuid lõpetasid teineteise blokeerimisega.
Taustal olid prestiiž ja traditsioonid.
Nüüd on uus olukord muutnud Euroopa riikide gravitatsioonikeset
Liibüa kriisi suhtes.
Dr. Koren mainis kokkulepet
Ankara ja Liibüa vahel.
Täpsemalt öeldes Erdogani ja Sarraji valitsuse vahel.
Leping puudutas eksklusiivse majandustsooni loomist
Vahemere idaosas.
Türgi püüab tahtlikult EMGF maade vahele kiilu lüüa.
Ühes leeris on Itaalia ja Kreeka
ning teises Iisrael, Egiptus, Küpros ja Jordaania.
Asi on kontrollis Liibüa üle.
Kas Sarraj suudab teostada Türgi plaani Vahemere idaosa suhtes?
See teeb ehk muret nii Euroopale kui Iisraelile.
Seda näeb Euroopa erandlikus otsuses
kehtestada sõjaline relvaembargo.
Arusaadavalt puudutab see üksnes mereteitsi kulgevaid vedusid
sSarraji valitsusele.
Haftar saab relvi Egiptuse piiri kaudu, mida Euroopa ei saa mõjutada.
Meetmed on seega Türgi vastu suunatud.
See oli muutus võrreldes varasema Sofia operatsiooniga,
mis oli suunatud inimkaubanduse ja immigratsiooni peatamisele.
Uus operatsioon takistab Sarraji valitsuse sidemeid
Türgi ja Süüria toetatud islamistidest džihadistidega.
Ankara püüdis rünnata Liibüas Haftari
Sarraji valitsuse toetamise kaudu.
Lisaksin veel, et Sarraji poolel
võitlesid nii islamistid kui Türgi militandid.
Hr Oren, Liibüa olukord on teatud mõttes väga põnev,
kuid samas äärmiselt kurb.
Ainus põhjus, miks Sarraji valitsus on rahvusvaheliselt tunnustatud,
johtub rahvuslikust kokkuleppest.
ÜRO moodustas pikkade kõneluste järel valitsuse,
mida Liibüa enamus ei toeta.
Liibüa on hõimuriik, kus eri hõimud toetavad oma juhte.
Haftar näib olevat saanud tugevama toetuse.
Nii dr Lerman kui dr Koren rääkisid
eksklusiivsest majandustsoonist (EEZ).
Sarraj ja Erdogan on Vahemere kaheks jaganud.
Kui Sarraji valitsus võidab, jäävad Iisrael ja Egiptus blokaadi.
Siis peaksid ida ja lääs Türgi kaudu liikuma,
et selles mereosas läbi pääseda.
See on põhjus, miks Reagani valitsus ca 35 aasta eest
El Dorado operatsioonis Gaddafi vastu võitles.
Nagu dr Lerman mainis, on geograafiline perspektiiv ülitähtis.
Kui Gibraltrilt ida poole minna,
tuleb liikuda läbi Sidra lahe,
mis kulgeb kolmes kohas Liibüa rannikujoone lähedal.
Teine tee läheb Malta, Kreeta ja teiste Kreeka saarte kaudu.
6. laevastik jääb Vahemerele, kuni president Trump mereväe
just selsamal põhjusel sealt ära viib.
Samuti ei taheta, et Venemaa Vahemere piirkonda vallutaks.
Kontroll Vahemere lõunaranniku üle on äärmiselt tähtis teema.
See on ka NATO lõunapiir.
USA on kiitnud Haftari
võitluse eest ISISe vastu
ja regioonis tegutseva al-Qaeda vastu.
Seejärel võib olukord kahes suunas pöörduda.
Venemaaga võidakse püüda jõuda kokkuleppele
Liibüa konflikti lahendamiseks.
Samas võib Liibüa kaheks jagada:
Tripolitaaniaks ja Kyrenaikaks, lääneks ja idaks,
Tripoli ja Benghazi regioonideks.
Liibüa ei ole elanike arvult suur riik.
Riigi pindala on 2,5 Teksase suurune,
ligi kaks miljonit ruutkilomeetrit.
Rahvaarv on väiksem kui Iisraelis.
Liibüas elab alla 8 miljoni inimese,
kes elavad väga hajali.
Ilma naftata, mis pole riigis ühtlaselt jagunenud,
oleks Haftar vallutanud riigi idaosa
ja Sarraj riigi lääneosa.
Dr Koren, näib, et kõik peale Türgi toetavad Haftari.
USA pole siiski selgelt oma toetust avaldanud.
On teatatud USA vägede taandumisest
muuhulgas kriitilise tähtsusega Siinai poolsaarelt,
kus USA on valvanud Iisraeli ja Egiptuse vahelist rahu.
Kas USA kavatseb oma laevastikke mujale kolida
või viib nad täielikult välja?
Arvestades president Trumpi isolatsioonipoliitikaga
ja nende praeguse võitlusega USAs COVID-19 viiruse vastu.
Kas usute, et võimalik taandumine piirkonnast
tekitaks konflikti Sarraji ja Türgi
ning regiooni teiste tegelaste vahel?
Sarraj oli rõõmus Türgi toetuse üle,
sest tal pole kuigi palju aktiivseid toetajaid.
Ma ei usu, et ta sellest kergelt loobuks.
Arvestades, et USA ja teised suurriigid
muretsevad piirkonna stabiilsuse pärast
Vahemerelt kuni Suessi kanalini ja India ookeanini välja.
Tegemist on Aafrika ja Pärsia lahe teise poolega.
Piirkonna stabiilsus on neile ülitähtis,
et vähemalt osa regioonist toimida suudaks.
Laevastiku jätmine
või vägede kolimine
oleks halb strateegia.
Usun, et Egiptus tahaks oma läänepiiril rohkem aidata.
Piir on 2000 km pikk.
Terroristid tungivad sealt kaudu Egiptusse.
See on suur mureteema.
Venemaa on koos Egiptusega hakanud Haftari toetama.
See koostöö on ka Venemaa huvides.
Selle abil võib püüda ära hoida ka Egiptuse siseterrorismi.
Samas on ISIS ja teised rühmitused
liikunud vabalt Liibüast Malisse ja tagasi.
Neid pole Liibüas peatatud,
ei riigi lääne- ega idaosades.
See on Liibüale tõsine probleem.
On liiga vara oletada,
et USA või Hiina asuvad suurte muutuste kallale.
Ka Haftar ründas Tripolit.
Ta püüab tõestada, et suudab.
Ta näitab antud hetkel oma jõudu.
Ta vihjab, et ilma Venemaa, Egiptuse ja AÜE-ta
ei suuda keegi teda enam kõrvaldada.
Dr. Lerman, milline on teie nägemus?
Poliitiline olukord on muutunud,
nüüd kui Haftar kuulutas end Liibüa juhiks, mitte üksnes rivaaliks.
Ta ei püüa ühisvalitsust moodustada.
Ta mängib nüüd täispanusele.
Kompromissi saavutamine on endisest raskem.
Ameeriklaste positsioon on huvitav.
Algul toetasin nad Sarraji.
Võitluses ISISe vastu toetusid nad militantide abile,
kes võitlesid Sarraji poolel.
Trump vahetas siiski kiiresti poolt.
Egiptuse, Kreeka, Küprose,
Iisraeli ja Itaalia huvid eeldavad,
et kui Haftar ei valluta Tripolit,
suudab ta vähemalt sundida Sarraji valitsuse
hülgama Türgi plaani Vahemere idaosa jagamise suhtes.
Vastasel juhul kestab Vahemere regiooni ebastabiilsus pikalt
ja tõsiste tagajärgededa.
Washington tahab isoleeruda,
kuid samas konkureeritakse Hiinaga.
Hiina Vöö ja Tee nimelise arenguprojekti järgi
on Vahemere idaosa Hiina strateegia olemuslik osa.
Ka ameeriklastel on piirkonnas oma huvid.
Hr Oren, saateag on otsakorral.
Kas võiksite anda hinnangu lähitulevikule
ja konflikti mõjudele Iisraelis.
Dr. Lerman rääkis Sarraji toetajaist ja vastastest.
Tavaliselt pole Iisrael kunagi samas leeris
Qatari, Türgi, Hamasi ja Moslemivennaskonnaga.
Iisrael on seega lähtepositsioonilt Egiptuse ja Haftari poolel.
Venemaal on omad põhjused Assadi toetamiseks Süürias
ja Haftari toetamiseks Liibüas, isegi kui see ei näi sihipärane.
Probleemiks on siiski ameeriklaste lõhestumine.
Egiptus, Liibüa ja Saharast lõunasse jääv Aafrika
on aafriklaste juhtida.
Vahemere piirkond on eurooplaste valduses.
Köögis on liiga palju kokkasid.
See võib kahjustada sihipärasust.
Dr. Koren, lühidalt, palun.
Tuleb arvestada, et keerukatele olukordadele
ei leita alati kiiret lahendust.
Olukorda peab suutma kontrollida
keset koroonakriisi mõjusid
ja USA prsidendivalimisi.
Võimalik, et Lähis-Ida poliitika muutub.
Samas jälgime tihedalt Venemaa kahtlast tegevust Liibüas
ja viimasel ajal ka Süürias.
Olukorral tuleb silma peal hoida.
Dr. Lerman?
Iisraeli tähtsaim huvi on tagada,
et USA kasutab oma mõjuvõimu Erdogani suhtes
seoses tema poliitikaga Vahemere idaosa suhtes.
Venemaa on pühendunud peatama Türgi vallutuskavatsusi.
Ameeriklaste positsioon võib keskseks saada.
Iisrael peaks Washingtonis pooltega läbirääkimisi pidama.
Hr Oren, viimane lause?
Egiptuse ja Iisraeli ühiseks huviks on,
et Liibüasse jäänud Gaddafi aja relvad
ei satuks Siinaile ISISe
ning Gazasse Hamasi ja Islamidžihaadi kätte.
See küsimus on olnud keeruline ka Kairo valitsuse jaoks.
Tänaseks kõik.
Aitäh, dr Haim Koren Kesk-Iisraelist,
dr Eran Lerman ja hr Amir Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri