Tere tulemast saatesse!
Iraan kannatab mitme üheaegse kriisi käes
ja riigi juhtkonna populaarsus on rekordmadalal.
Kuigi riiki vaevavad tõsised koroonaepideemia tagajärjed,
saatis Revolutsioonikaart orbiidile sõjalise satelliidi,
trotsides rahvusvahelisi vaatlejaid.
Iraan ei hooli ka USA hoiatustest
lõpetada USA mereväe kiusamine Pärsia lahel ja Hormuzi väinas.
Miks Iraani režiim nii käitub? Kas kokkupõrge USAga on vältimatu?
Teemat arendavad täna brigaadikindral Yossi Kuperwasser,
Jeruusalemma Avalike Asjade Keskuse
Lähis-Ida arengute projektijuht,
dr Eran Lerman, Jeruusalemma ISS Instituudi asejuht
ja Shalemi Kolledži lektor,
ja TV7 analüütik Amir Oren.
Sukeldume kohe teemasse.
Mis seis Iraanis hetkel on?
Nad saatsid orbiidile satelliidi ja käituvad agressiivselt
samal ajal, kui kodumaa asjad on hirmsasti käest ära.
Olukord on halvem, kui režiim mõista annab,
sh WHO-le antud raportites.
On möödunud kaks kuud sellest, kui koroonaviirus Iraani ründas
ja riigis tõsise kriisi tekitas.
Iisraelile saadaolevail andmeil
on surnud vähemalt 15 000 inimest
Nüüd on pool aastat presidendi ja Kongressi valimisteni USAs.
Donald Trump taotleb tagasivalimist
demokraatide kandidaadi Joseph Bideni vastu.
Biden oli kunagi Barack Obama asepresident.
Tal on Trumpist täiesti erinev nägemus Iraani suhtes.
Uus pööre, millele viitasid,
on sõjalise satelliidi orbiidile saatmine.
See toob riigile luureväärtust.
Iraan saab juurde sõltumatust ja iseseisvust luuretegevuses.
Mitte tingimata kohe, aga hiljem.
Kui riigil on platvorm satelliidi välja saatmiseks,
on tal ka ballistiline rakett.
Raketi kolmandas etapis
võib selle "reisijaks" olla satelliidi asemel tuumapea.
See teema peaks valmistama muret Iraani naabreile.
Ja selle vastastele.
Teine tähtis areng on olnud president Trumpi hoiatus Iraanile.
Kui Revolutsioonikaarti merevägi
jätkab USA Mereväe 5. laevastiku ahistamist
Pärsia lahel ja Hormuzi väinas,
käsib Trump USA mereväel
vaenlase objektid alla tulistada.
Ta rääkis ju veest välja tulistamisest.
Ei, alla tulistamisest.
Laevade alla tulistamisest.
Tema juttude kõrval teame,
et eksisteerivad plaanid ennustamatute olukordade puhuks,
mida USA relvajõudude ülemad ja üksused on planeerinud.
Need võivad käivitada mitme armeeharu ühisoperatsiooni.
See võib hõlmata mere-, õhu-,
küber- ja isegi maavägede osalust.
On nurjunud operatsiooni Kotkaküüs 40. aastapäev.
Seda tuntakse paremini nime all Desert 1, mis oli maandumispiirkond,
kus operatsioon ebaõnnestus.
Iraanlased ilmselt ei õrrita Trumpi,
nii et too hoiatused teoks teeks.
Õhus on pingeid, aga kuna läheneme novembri valimistele,
vähenevad Iraani ajendid
Trumpi otsustavuse proovile panemiseks.
Tõepoolest ja nad toetavad Trumpi vastaskandidaati.
Kindral Kuperwasser, küsimus teile.
USA on koos teiste maadega püüdnud veenda Iraani
lõpetama oma pahatahtlikku tegevust.
Selleks on kasutatud kõiki jõude oma arsenalis -
diplomaatilist jõudu, pehmet jõudu
ja majandusjõudu.
Mis faasis otsustab Trumpi valitsus
lasta käiku kõva jõu?
Sellega kaasneks ka nutika jõu kasutamine,
mis võiks iraanlasi veenda.
Ameeriklased on juba kasutanud kõva jõudu.
Kui küsida härra (Qassem) Suleimanilt,
siis ta tunnistaks seda.
Vajadusel kasutatakse ka karme meetmeid.
USA püüab vältida Iraaniga kurnamissõda.
Nad ei saaks sellest mingit kasu.
USA kasutab oma sõjalist jõudu
iraanlaste mänguruumi piiramiseks
võimalikult väheste kaotustega.
Iraanile on seatud siiski selged piirid
ja on tehtud selgeks,
et nende ületamine läheb kalliks maksma.
Kindral Suleimani tapmine oli üks neist õppetundidest.
Nüüd on USA andnud hoiatuse oma laevastiku ahistamise tõttu
Pärsia lahel ja Hormuzi väinas.
Ameeriklased pole veel valinud
rünnakuviise teistes valdkondades,
nagu tuumaprogrammi piiride ületamine.
See on kõige olulisem valdkond.
Hetkel kasutab USA maksimaalset majandussurvet.
Nad usuvad selle efektiivsusse.
Mis puudutab iraanlaste projekte,
nagu pikamaaraketid ja naabrite ahistamine
ning kõik nende meetodid,
mida nad kasutavad laial rindel, on väljakutseks USA-le.
Praegu vastab USA majandussurvega.
Tulevastel kuudel peavad nad kasutama
varasemast rohkem diplomaatilist survet.
See on aga problemaatiline.
Iraani relvaveoembargo
on oktoobris lõppemas.
USA peab tagama, et rahvusvaheline üldsus
jätkab relvaveokeelu kokkulepet ka edaspidi.
Lahendada tuleb ka raketiküsimus.
Nad peavad looma rahvusvahelise koalitsiooni
Iraani projekti peatamiseks.
See ei ohusta üksnes Iisraeli,
vaid ka ülejäänud Euroopat ja Ühendriike.
Selles küsimuses võivad nad loota koostööle eurooplastega.
See tekitab mõned küsimused.
Näiteks kõva jõu kasutamine Suleimani suhtes,
mis tuli vastuseks Iraani pahatahtlikule tegevusele.
Seejärel on toimunud pea iganädalasi raketirünnakuid
Baghdadi rohelises tsoonis,
ning USA juhitud koalitsiooni vastu
erinevates Iraagi paikades.
Rünnakud on sooritatud Qataib Hizbollah'
ehk Iraani käepikenduse kaudu.
Nagu hr Kuperwasser ja hr Oren mainisid
püüab Iraan oma tegevusega Pärsia lahel,
mida hüütakse ka Araabia laheks,
signaliseerida ameeriklastele, et USA on regioonis agressor.
See on Iraani pürgimus.
Dr Lerman,
satelliidi välja saatmine raketiga, mis suudab kanda tuumapead,
ja selleks vastava tehnoloogia kasutamine,
mis on keelatud ÜRO Julgeoleku- nõukogu resolutsioonis 2231
Iraani isiklikel eesmärkidel.
Kas siin on rahvusvahelise üldsuse meelest liiga kaugele mindud?
Rahvusvaheline üldsus on aastaid näidanud murettekitavat võimekust
ignoreerida Iraani käitumise aspekte.
Eriti Euroopas on isikuid,
kes kohtlevad Iraani legaalse kaasvestlejana.
See satelliidi saatmine selgitab Revolutsioonikaarti rolli
Iraani väidetavalt rahumeelses kosmoseprogrammis.
Vähemalt on nad väitnud maailmale,
et see on rahumeelne.
Minu meelest on see osa suuremast mustrist.
See on sundinud isegi Euroopa tõdema,
et Iraan rikub oma rahvusvahelisi kohustusi
tuumalepingu raames.
Ja ÜRO Julgeolekunõukogu otsust ballistiliste rakettide kohta.
Iraani käitumine
võib tegelikult vähendada lõhesid
ameeriklaste ja eurooplaste vahel.
Tuleb ka meeles pidada,
et selle kõige taga peitub ohtlik reaalsus.
Iraan ei võitle üksnes koroonaga.
Riigi majandus on täiesti hävinenud.
See ei johtu üksnes sanktsioonidest, vaid ka naftaturu kokkuvarisemisest.
Asi pole enam USA sanktsioonikampaanias.
Kui ollakse valmis maksma nafta hankimise eest,
nagu oleme näinud ka Oklahoma varude osas,
kui nafta hind vajus täiesti põhja,
isegi allapoole nulli,
siis Iraan lükatakse turult välja.
Turud on küllastunud Saudi Araabia ja Vene naftast.
Rahvusvaheline naftatootmine jääb lähiajal aeglaseks.
Iraan seisab oma majanduse hävingu veerel.
See võib tuua nad kõnelustelauda
või ohtliku lajatamiseni.
Jõuame teelahkmele.
Iraan tuleb kas mõistusele ja langeb surve all isegi põlvili
või lajatab meeleheitlikult,
et rahvusvahelist tähelepanu saada.
Näib, et viimane variant on tõenäolisem.
Küsimus teile, hr Oren.
Nagu dr Lerman ütles,
on Iraani majandusjõud maha materdatud.
Majandusseis on ilmselt madalaim pärast 1979. a revolutsiooni.
Iraan on palunud IMF-ilt ehk Rahvusvaheliselt Valuutafondilt
5 miljardit USDd humanitaarabiks.
Ameeriklased pakkusid riigile otse humanitaarabi.
Nad ei anna Iraanile raha, vaid abi, mida nad vajavad
koroonaviiruse leviku peatamiseks ja tagajärgedega tegelemiseks.
Iraanlased lähevad ja käivitavad projekti,
mis maksab isegi maailma riikide abita pool miljardit dollarit
üksnes raketiplatvormi osas.
Rääkimata arenenumate luureseadmete osalusest.
Need maksaksid kümneid kui mitte sadu miljoneid dollareid.
Kuidas suudab Iraani režiim kujutleda oma võimet edasi liikuda,
kui samal ajal jätkatakse
oma pahatahtlikku tegevust?
Režiim ja Iraani rahvas pole üks ja sama.
Iraani rahvas on kannatanud
režiimi tegude tagajärgede tõttu.
Ameeriklased näevad siin üht probleemi.
Nad ei taha tõsta liigselt rahva ootusi.
USA ei püüa vahetada režiimi,
vaid muuta selle käitumist.
USA-le muidugi sobiks rahvaülestõus Iraanis
ja et rahvas valitsuse välja viskaks.
Kuna režiimil on mõju Revolutsioonikaardis
ja selle teistes harudes,
suruks ta ülestõusu julmalt maha.
USA valitsusel on parem seda mässu mitte üles õhutada.
Neid süüdistataks,
kontrarevolutsioon surutaks maha
ja asjalood oleksid veel hullemad.
Tuleb analüüsida olukorra mõjusid
vahetus, lühemas ja pikemas perspektiivis.
See on õige viis asju analüüsida.
Iraanil on käsil tõsine humanitaar- ja majanduskriis.
Lühem perspektiiv hõlmab perioodi kuni USA valimisteni novembris.
Kui Donald Trump tagasi valitakse,
peavad Iraani juhid asjad ümber hindama.
Nad peavad tõdema, et USA valitsus jätkab endist suunda
ja läbirääkimistele tulema, millega nad pole seni nõus olnud.
Pikka perspektiivi vaadeldes on USA kuulutanud,
et 2030. aastail on Venemaa ja Hiina riigi peamised vastased.
Mitte Iraan ega isegi Põhja-Korea.
Kui nii, siis miks peaksid Venemaa ja Hiina USAd Iraani vastu aitama?
Siin peitub USA ennustamatute olukordade plaani nõrkus.
Prof Lerman mainis ÜROd.
Venemaa ja Hiina võivad kasutada seal oma vetoõigust
ameeriklaste otsuste vastu.
Trumpil on raske Venemaa ja Hiinaga teineteisemõistmisele jõuda.
Võrdleme olukorda kasvõi pandeemiaga.
Sel juhul püütakse taudi välja juurida
või arendada vaktsiini tõvega võitlemiseks,
et võita aega ravimeetodi leidmiseks.
Antud juhul näib Iraani taud olevat ajatolla islamirežiim.
Asi on selles, mis etapis liigume vaktsiini arendamisest
olukorra ravimeetodi leidmise juurde?
Kindral Kuperwasser,
näib, et maailm ei mõista väljakutseid,
mida Iraan kujutab.
EL välispoliitikajuht Josep Borrell
astus Federica Mogherini asemele,
kes suhtus väga positiivselt oma Iraani kolleegi Javad Zarifi.
Borrell on võtnud negatiivse suuna USA ja soosiva suuna Iraani suhtes.
Rahvusvaheline üldsus ei taha kokkupõrget Iraaniga.
Ameeriklased on siin omapead.
Nad ei saa siin usaldada
ei Venemaad, Hiinat ega EL-i.
USA ei sõltu siiski Julgeolekunõukogu otsustest.
Isegi kui USA taganes Iraani tuumalepingust,
suudab ta siiski käivitada sanktsioonide taastamismehhanismi.
Seda ei suuda peatada ükski vetoõigus.
Ameeriklased aga pole kuigi innukad oma õigust kasutama.
Kuna see jätaks mulje, nagu nad sõltuksid tuumalepingust.
Vajadusel nad siiski kasutavad seda.
Iraanlased mõistavad, mida kuue kuu pärast oodata on.
Nad arvavad, et võivad oodata ja jälgida, mis toimub naftahinnaga.
See on aga küsitav,
sest neil pole sissetulekut.
See vähene, mis neil oli, kahaneb dramaatiliselt.
Ajastus muutub kriitiliseks.
Kuid ka USA kannatab koroonaviiruse tõttu.
Kuigi jätkatakse survet Iraanile,
ei taha USA Iraaniga sõtta sattuda.
Nad tahavad jätkata maksimaalse surve kampaaniat.
Iraanlaste perspektiivist vaadatuna
on prioriteedid selged: nad peavad režiimi võimul hoidma.
See on tähtsaim asi.
Sel juhul peavad nad kindlustama, et ei tuleks rahvaülestõusu.
Basij ja Revolutsioonikaart
on jõud, keda režiim usaldab.
Teine tähtis asi on,
et keset raskusi ei loobutaks
missiooniga seotud kapitalist.
Iraani valitsusel on käimas oma ülesanne, missioon
ja see on islamirevolutsiooni levitamine.
Seepärast võideldakse tuliselt Iraagis, kes on missiooni põhitanner.
Iraan näeb praegust olukorda nii, et neilt püütakse Iraaki ära võtta.
Iraan kaitseb nii oma olulist kapitali.
Teiseks peavad nad kindlustama,
et Süüria jääks käeulatusse.
Iisraeli kaitseminister Naftali Bennett ütles eile,
et survestamise asemel kavatseb Iisrael muuta tegevust nii,
et sisseseadmise takistamise asemel hakatakse Iraani Süüriast välja ajama.
Saame näha Iisraeli aktiviseerumist Iraani kapitali vastu Süürias.
Iraanlased peavad sellega arvestama.
Kui nad loobuvad oma missioonidest majandussurve all, on see katastroof.
Kolmas seik pole nii pakiline.
See on tähtis, kuid mitte nii pakiline.
See on tuumaprogrammi tööle rakendamine
kahe ülejäänud seiga heaks.
Ballistilise raketi tulistamine on üks tuumaprogrammi alustalasid.
See on tagatis tuumavõimekuse saavutamisele.
Saateaeg on otsakorral. Kuidas teie asja näete, dr Lerman?
Võin vaid tõdeda,
et Iisraeli ja rahvusvahelise üldsuse perspektiivist
liigume tundmatute vete suunas.
Arvestades Iraani kriisi ulatuse
ja survega, mille all režiim töötab;
ning teadmatusega ülemjuhi tervisliku seisundi suhtes,
siis nagu kindral Kuperwasser varem küsis:
Kas neil on aega novembrini oodata,
kui surve samal ajal kasvab?
Või liigume suure, regionaalse kriisi suunas?
Oleme näinud, kuidas Iraan teeb hulljulgeid ja ohtlikke rünnakuid,
näiteks saudi naftarajatiste vastu.
Oleme kuulnud kindral Salamit uhkeldamas,
kuidas Revolutsioonikaart võib USA laevastikule kinda heita.
Nagu nad poleks midagi õppinud 1989. aastast,
kui nad püüdsid takistada laevaliiklust Pärsia lahel,
mida tehti mh USA ja Kuveidi lipu all.
Iraanlased korraldasid provokatsioone.
See viis selleni, et Iraani laevastik lakkas ühe päevaga olemast.
USA laevastikuga ei tasu mängida. See on maailma võimsaim.
See räägib midagi Iraanis valitsevast meeleolust.
See liigub kuskil vastutustundetuse piiridel.
Kas nad astuvad üle serva või võtavad sammu tagasi?
Me ei suuda seda ennustada.
Peame valmistuma tõsisteks olukordadeks.
Vägagi pea.
Kui Iraan jätkab
tuumalepingu kohustuste kärpimist,
võime sattuda olukorda, kus järgmisel aastal või lähitulevikus
peab Iisrael kaaluma Iraani peatamist jõuga.
Hr Oren, teie lõppsõna antud teemal.
Lisan hr Lermani poolt varem USA laevastiku kohta öeldule.
USA laevastiku maine on viimasel ajal suuri lööke saanud.
Lennukikandja Theodore Roosevelt
võitleb koroonaviiruse käes ja kapten vabastati ametist.
Paljud kõrged ametnikud on pidanud viimasel ajal ametist lahkuma.
Laevastik vajab hädasti oma väärikuse taastamist.
Iraanlastest oleks äärmiselt rumal püüda rünnata seda nüüd,
sest sellele järgneks tõsine vastulöök.
Mis puudutab Iisraeli, siis Suleimani tapmise järel
on Revolutsioonikaarti pürgimused suunatud nüüd Afganistanile
ning Jeemenile ja Iraagile,
kuid vähem Süüriale, mis jätab Iisraelile rohkem liikumisruumi.
Kaardi uus ülemjuht on pigem neist maadest huvitatud.
Kuid see on tänaseks kõik.
Aitäh, dr Eran Lerman,
brigaadikindral Yossi Kuperwasser
ja stuudios Amir Oren.
Aitäh head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri