Tere tulemast saatesse!
Koroonaviirus varjutab kõike
nii Lähis-Idas kui maailmas.
Kuigi teised julgeolekuga seotud küsimused regioonis
on rahva mõtteis tahaplaanile vajunud,
tekitavad need endiselt väljakutseid.
Täna arutame Süüria olukorda, mis algas kaua enne koroonakriisi
ja jätkub ilmselt veel kaua pärast pandeemia vaibumist.
Stuudios on TV7 analüütik Amir Oren,
Kesk-Iisraelist ühineb meiega dr Eran Lerman,
Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinstituudi asejuht
ja lektor Shalemi kolledžis.
Sao Paolost Brasiilias ühineb meiega dr Nir Boms,
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse teadlane.
Hr Oren, alustame teist.
Kas teeksite ülevaate Süüria olukorrast.
Seis on endiselt pingeline
Türgi ja Venemaa vahel loodemaakonnas Idlibis.
Koroonakriis paistab tõesti olevat
mitte ainult kõige tungivam,
vaid ka tähtsaim ja peaaegu ainus teema.
Selle teema egiidi all
kõlas eelmine nädal kaks avaldust
kahe kõrgeaulise isiku poolt.
Need on paavst Franciscus ja ÜRO peasekretär Antonio Guterres.
Nad kutsusid kõiki juhte üles kõiki konflikte lõpetama.
Ka relvarahu kehtestama.
Nii Süüria kui teistegi konfliktide osas.
See on muidugi heatahtlik üleskutse.
Pole siiski realistlik oodata, et see juhtuks.
Põhja-Süürias ja eriti Idlibis
jätkub sõda mitmel suunal.
Bashar al-Assadi valitsus
tahab mässulised maalt välja ajada või nad hävitada.
Ja lõpetada sõda oma tingimustel.
Venemaa aitab Assadi valitsust nendes pürgimustes.
Venelased annavad pommi- ja suurtükituld
ja aitavad Süüria relvajõude.
Kohalikud väed, keda paljud peavad džihadistideks või terroristideks,
võitlevad Assadi vastu.
Omal moel saavad nemadki abi Türgi vägedelt,
kuigi neil puuduvad otsesed sidemed.
Türgil, kes on Süüria põhjanaaber,
on Süüria sündmustes omad huvid.
Türgi aitab Assadi vastaseid vägesid.
Mõned neist, nagu Valged Kiivrid (Süüria tsiviilkaitsevägi),
tahavad kujutada Türgit peamiselt NATO liikmesriigina.
Kuigi on teada,
et Türgi on varemgi tõsiselt inimõigusi rikkunud,
on neil hetkel NATO "tõutunnistus".
Seepärast toetutakse sellele rohkem kui Süüriale või Venemaale.
Nad paluvad, et USA aitaks Türgit Süüria ja Venemaa vastu.
Dr Lerman, kuidas näete teie Süüria praegust olukorda,
seoses viimasel ajal toimunud arengutega?
Türgi tegi Süürias operatsiooni Rahukevad,
mis tipnes mingisuguse relvarahukokkuleppega
president Putini ja president Erdogani vahel.
Näib siiski, et maade vahel on endiselt pinged.
Lisaks Süüriale ka Liibüa sündmuste tõttu.
Türgi toetab Liibüas endiselt al-Sarraji valitsust Tripolis.
Venemaa aga toetab teiste regiooni maadega, nagu Egiptus,
ja mingil määral telgitagustes ka Iisrael,
armeeülem Haftari valitsust Liibüa idaosas.
Sellelgi on piirid,
mitmele härjale suudab Erdogan
korraga päitsed pähe panna.
Ta püüdis varjata
koroonakriisi tõsidust oma riigis.
Nüüd on see siiski ilmsiks saanud.
On selge, et Türgis on tuhandeid nakatunuid.
Koroona loodud tingimustes
ei saa Türgi enam lükata
oma pagulasprobleemi
Euroopa naabrite kaela ega avada piire näiteks Kreekasse.
Seda on tabanud olukorra tõttu tõsine vastupanu.
Türgi valitsuse võimele
osaleda üheaegselt mitmes konfliktis
mitme eri naabriga
ja viia ellu oma strateegilisi plaane
tulevad piirid ette.
Kui püüaksin hinnata,
mis on Türgi jaoks elulise tähtsusega
ja mis vähem tähtis,
siis nende huvid Liibüas
on teisejärgulised.
Tegevus Süürias on tähtsam.
Idlibi tulevik
on seotud tohutu rahvahulgaga,
keda tõugatakse Türgi kontrollitavatele aladele.
Türgi püüab oma võimete kohaselt
Venemaaga mingit koostööd säilitada.
Piirkonnas püütakse hetkel konflikti vältida
ja kasutatakse ära üleskutseid
viirusega seotud relvarahude kehtestamiseks.
Kuigi Türgi peab maksma selle eest
oma plaanidest loobumisega, mis pole kerge,
ja loobuma Sarraji GNA-valitsuse aitamisest
LNA ja Haftari vägede surve vastu.
Kui Türgi peab prioriteedid seadma, on valik tõenäoliselt selline.
Nüüd Sao Paolosse. Dr Nir Boms,
küsin pagulaste teema kohta,
millele dr Lerman juba viitas.
Hetkel jätkab Türgi püüdlusi
laieneda oma erinevatele huvialadele.
Tundub siiski, et pagulasküsimus
on eriliselt seotud EL operatsiooniga Sofia
Vahemere regioonis.
EL Vahemere laevastik püüab takistada inimkaubandust
Liibüast ja mujalt Aafrikast ning Euroopast.
Sama tähtis on ka
Liibüa relvaveoembargo jõustamine,
mis puudutab nii Sarraji kui Haftari valitsust..
See vihastab Türgit,
kes tahaks saata sinna lisavägesid Sarraji valitsuse aitamiseks.
Näib, et nood kaks konflikti,
Süürias Assadiga ning Liibüas Haftari ja Sarraji vahel
on omavahel seotud ja mõjutavad nii ka Euroopat.
Jah. Oleme ölenud saates varemgi ja kordan täna uuesti,
et poliitika jääb poliitikaks ja sõda sõjaks.
Ja kannatavad inimesed.
Maailmas on ca 70 mln pagulast.
Rohkem kui pärast 2. Maailmasõda. Viimasel kümnendil
on selle põhjustanud kriisid Süürias, Iraagis, Liibüas ja Aafrikas.
Iga sekund kaotas mõni süürlane kodu ja sattus Türki.
Seal on neid ca 3,5 miljonit.
Oleme rääkinud katsetest lasta pagulased EL aladele
seoses surveavalduskatsetega Türgi ja EL suhetes,
ning ka suhteis NATOga.
Pagulasteema puudutab ka Liibüat.
Tasub ka meeles pidada,
et koroonakriisi ajal, kui mõtleme käte pesemisele,
kui palju on neid, kel pole puhast vett, maske või võimalust end isoleerida.
See käib nende pagulaste kohta.
See vastab sinu küsimuse esimesele osale.
Poliitjuhid ei arvesta tingimata logistilise hinnaga,
mis langeb rahva õlgadele, Nii raskused algavadki.
Näeme, kuidas Jeemenis kasutatakse koroonat relvarahu kehtestamiseks.
Seda saab ehk mujalgi näha.
Oleme näinud siiski varemgi mitmeid relvarahukatseid
ja nende rikkumist.
Aga kui olukord hakkab maailmas normaliseeruma,
jätkuvad kahjuks ka konfliktid ja võimuvõitlused,
mida koroonaviirus pole lõpetanud.
Erdogani ambitsioonid on endised.
Nägime, kuidas Türgi peatas veevarustuse
Türgi kontrollitud aladelt Süürias
kurdide linnadesse ja kaugemale itta.
See on osa Türgi taktikast. Nad kasutavad erinevaid vahendeid,
et oma eesmärkideni jõuda.
See käib nii Süüria kui Liibüa kohta.
Hr Oren, kaasame teemasse Iisraeli.
Iraani režiim on Süüria sõja vältel toetanud Assadi.
Iraan sekkus Süüria kodusõtta aastail 2012-2013.
Nad nõustasid Assadi valitsust algul, kuidas tegeleda rahvaülestõusuga.
Kui sekkusid ajatolla ja Revolutsioonikaart,
siis olukord halvenes ja vägivald kasvas.
Küsiksin praeguse olukorra kohta.
Iraani raske olukorra suhtes.
Kui aktiivselt püüab Iraan endiselt
luua oma šiiitliku poolkuu koridori Iraagi, Süüria, Liibanoni
ja Vahemere suunal,
mis võimaldaks Iisraeli põhjarindel sisse piirata
ning toimetada kaasaegseid relvi
ja arendada täppisrelvi Iisraeli põhjarindele.
Lisaks tahab Iraan tagada oma huve Süürias
ja see on seotud Assadi valitsuse ellujäämisega.
Iisrael võitleb hetkel koroonaga
ja Iraanist johtuvate väljakutsetega.
Iisraelil hoiatusjooned Iraani tegevuse suhtes on selged.
Ta ei lase Iraanil ega selle arvukatel käepikendustel
rajada baase Iisraeli piiride ääres.
Aastavahetusel, umbes kolm kuud tagasi,
avaldasid erinevad luureagentuurid ja mõttekojad
iga-aastaseid ohuanalüüse.
Ükski neist ei maininud koroonaviirust,
mille mõjud hakkasid ilmnema umbes samal ajal.
Ei paljastunud üksnes inimkonna piiratud võimed
sellise fenomeniga tegelemisel, vaid ka luureanalüütikute piirid.
Enne viirust pidas Iisrael Iraani kaevumist Süüriasse
algava aasta ohuks nr 1.
Hetkel on kõik ohufaktorid siiski pausil.
Iisrael ei tee hetkel olulisi rünnakuid
oma vaenlaste vastu,
kui mõni oht pole just vahetu.
Siis võib Iisrael teha mõne õhu- või raketirünnaku,
et ära hoida raketi- või täppisrelvade saadetisi.
Iisraeli relvajõud peavad olema valmis
oma riigi eest ise hoolt kandma.
Kui kaitseministeerium kiidab heaks
volituste üleandmise,
saab armee peastaabiülemast koroona välitegevuse juht.
Tema alluvuses tegutseb Kodurinde tagalastaap.
Armeeülem peab jagama tähelepanu nii eesliinide kui tagala vahel.
Hetkel on põhitähelepanu kodurindel.
Kõik see tähendab,
et Iisrael tegeleks sel juhul ohtudega
pigem kaugrelvade kui manöövrisõjaga. Viimasel juhul
tuleks näiteks Liibanoni või Gazasse suured väehulgad koondada.
Hetkel arutame siin kolleegidega,
kes on kümnete või isegi tuhandete kilomeetrite kaugusel.
Iisrael ei taha saata pataljone,
kompaniisid või isegi rühmi
tegema operatsioone Gazas või Liibanonis nakkuseohu tõttu.
Nii vaenlane kui vägede mobiliseerimine
on hetkel tapvalt ohtlikud. Selle kõigega tuleb arvestada.
Dr Lerman, küsimus seoses analüüsiga.
Minu mentor õpetas, et kriisi ajal tuleb alati ellu viia
kõige ambitsioonikamaid pürgimusi.
Mil määral kasutavad erinevad luureorganid
või erinevate riikide relvajõud, sh Iisrael,
seda "koroonapilve" kaitsevarjuks
oma tähtsaimate strateegiaaspektide elluviimiseks,
et pärast viiruse seljatamist edumaad omada?
Seda pole kuigi lihtne teha,
kui käimas on kaks-kolm kriisi.
Iisraelis nõuab lahendust
poliitiline kriis.
Lisaks on käsil tõsine meditsiiniline ja majanduskriis,
mis tekitavad küsimusi erinevate jõuvarude piisavuse suhtes.
Kuidas näiteks peab vastu relvajõudude eelarve?
Ebakindlus hõljub ka USA tuleviku kohal,
selle majanduse ja suhete vallas,
kuna seal köeb ka tõsine sisepoliitiline kriis.
See kõik suurendab ebakindluse taset,
millega meie otsustajad peavad nüüd pidevalt tegelema.
Pole kerge neist tingimustes mitmel rindel uljaid otsuseid teha.
Hetkel valitseb erinev loogika.
Iraan on tõsises sisemises kriisis.
Asi pole ainult viiruses,
mis on Iraanis muidugi täiesti kontrolli alt väljas.
Iraani nakkusstatistika on äärmiselt ebausaldusväärne.
Nad ei räägi olukorra tõsidusest.
Sellel on ka tõsine majanduslik mõju.
See oleks juhtunud ka siis, kui riik poleks blokeeritud.
Hiina on peatanud
kõik naftahanked Iraanist.
Iraani majandus satub nüüd totaalsesse allakäigukeerisesse.
See muudab Iraani valitsuse äärmiselt haavatavaks.
Iisraelil tasuks hetkel kaaluda erinevaid valikuvõimalusi juhuks,
kui Iraan otsustab kõiki reegleid rikkuda.
Tasub nendega valmis olla,
kui Iraan peaks otsustama tegutseda.
Samas tasub valmis olla võimaluseks,
et kriisi ulatus sunnib iraanlased tagasi kõnelustelauda,
antud juhul ehk isegi ameeriklaste tingimustel.
Aga Iraani ülemjuht
räägib kuraditest ja ameeriklaste konspiratsioonist
ning kuidas nad peidavad midagi halba ravimisaadetistesse,
mida nad tahavad Iraani saata.
Ajatolla ei tea, mida räägib. Iraanlased tahavad, et kriis lõpeks
ja USA neid aidata saaks.
Olukord on väga tõsine ja sisepinged kogunevad,
nii et nüüd on aeg valmistada ette hulljulged otsused ja sammud,
juhuks, kui kõik kokku variseb.
Kuid võiks olla avatud ka võimalusele, et kriis muudab mängureegleid.
Dr Boms, tahaksin kuulda teie arvamust.
Oleme näinud, kuidas Iraan toetab oma sõjalise tiiva Revolutsioonikaardi
ja selle Qudsi üksuste kaudu houthi mässulisi Jeemenis.
Sealt tulistati ballistilisi rakette Saudi-Araabiasse,
et rünnata riigi majandust, naftatootmist ja armee taristut.
Iraagi Rahvamobilisatsioonijõud
jätkavad rakettide tulistamist Iraagi nn rohelisse tsooni.
Selles Bagdadi rajoonis asub enamik välissaatkondi
ning ka Iraagi keskvalitsus ja teised strateegilised ametid.
Mil määral piirab koroonanakkus Iraani tegevust,
seda ka Süürias?
Rääkisid maismaasildadest. Selle kohta on üks huvitav anekdoot.
Umbes 2500 aasta eest Pärsia impeeriumi valitsenud
Ahhemeniidide dünastia ajal
olid nad kuulsad teede sillutajad,
juba kaua enne Rooma impeeriumi.
Nad sillutasid maantee Lähis-idani ja need on tänaseni käigus.
1833. a ründas piirkonda, eriti Iraani,
üks tõsisemaid gripipandeemiaid,
1918. a tappis Hispaania gripp 10 % Shirazi linna elanikest.
See johtus neist teeühendustest ja maismaasildadest.
Kui vaatleme koroona levimisteid,
siis näeme, et Iraan võib hetkel selle keskuseks olla.
Samad maismaaühendused, mida Iraan on alal hoidnud,
on toonud koroonaviiruse Hiinast Iraani ja sealt Iraaki,
Liibanoni ja Süüriasse käepikenduste ja militantide
ning Hezbollah' kaudu.
Ka Hezbollah' juht Hassan Nasrallah on karantiini pandud.
Iraan oli "piisavalt tark", et jätkata lende Hiinasse
ka koroonakriisi haripunktis.
Neil pole eriti varustust ja seadmeid koroona tõrjumiseks.
Samad maismaakoridorid ja sidemed tõid Iraanile selle häda kaela.
Kui vaadelda hetkeks Iraani rahvast,
siis jätkaksin dr Lermani öeldut.
See meenutab Tšernobõli tuumakatastroofi.
NSVL väitis avalikkuses, et kõik on hästi, kriisi pole.
Kui selgus olukorra tõsidus,
mõistis rahvas, et riigi süsteem on halb.
Sarnaseid olukordi on nähtud ka Iraanis.
Seal protesteeritakse raha raiskamise vastu välismaistes sõdades.
Kui ainus viis võidelda on tulistada alla Ukraina lennukeid
ning kui Iraan jätkab lende Hiina ja impordib koroonat riiki,
mis on majandussanktsioonide ja globaalse blokaadi all,
otsustab valitsus tuua riiki ka viiruse,
ilma võimeta sellega tegeleda.
Seepärast jätkub rahva suunalt surve valitsusele.
Ma ei usu, et see plahvatuseni viib, kuid režiim peab järele mõtlema,
eriti kui nakatunuid on ka juhtisikute seas.
Tippametnikke ja üks asepresident on isegi viirusse surnud.
See kindlasti võtab neilt tuure maha,
kuid revolutsioon peab siiski jätkuma.
Seepärast püüavad nad jätkata tegevust Jeemenis.
Ehk meenutab koroona neile,
et on tähtsamaid asju, millega tegeleda.
Ja et rahva heaolu nimel peaks keegi suunda muutma.
Saateaeg on lõppemas.
Saate teema lühidalt kokku võtta. Hr Oren?
USAs on käimas valimiste aasta.
Tulevad nii presidendi- kui esindajatekoja valimised.
See hõlmab kolmandikku Senatist.
Ka Venemaal ja Iisraelis
pole kriisi veel poliitiliselt lahendada suudetud.
Kui surve majandusele koroona vaibumisega taandub,
pole ei USA-l ega kellelgi teisel raha,
et investeerida Süüria taasülesehitusse
või palestiinlaste osasse nn sajandi tehingus.
Dr Lerman? - Tahaksin loota,
et kuigi Washington käsitleb korraga vaid ühte teemat
ja hetkel tiirleb kõik koroona ümber,
jätkub piisavalt huvi regiooni stabiliseerimise suhtes.
Et USA sekkuks selgelt ja jõuliselt sündmustesse,
nii et Iraak ei saaks Iraani-meelset valitsust.
Vaos tuleks hoida ka Türgi pürgimusi Vahemere piirkonnas.
Neid kaht strateegilist suunda saaks hetkel teostada üsna odavalt,
kuid neil oleks ülimalt positiivne mõju. - Dr Boms?
Hetkel kogu maailma peatanud koroonaviirus
võib meenutada mõningaile regiooni mängureile,
et eksisteerib suuremaidki asju kui sektantlikud sõjad
ja radikaalsed ideoloogiad.
Mõned asjad on suuremad, sest võivad tabada meid kõiki.
Loodetavasti näeme, kuidas keegi ütleb nüüd: Aitab!
Et peame adapteeruma ja koostööd tegema.
Peame kurssi muutma. See käib eriti Iraani pihta.
See on tänaseks kõik. Aitäh, hr Oren, dr Boms ja dr Lerman.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri