Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Israelilaiset äänestivät tällä viikolla kolmatta kertaa 11 kuun sisään.
Valitettavasti vaalitulos ei ollut niin selkeä kuin toivottiin.
Pääministeri Benjamin Netanjahu -
kasvatti Likudin edustustoa knessetissä eli parlamentissa.
Hän ei onnistunut ylittämään vakaan hallituksen kynnystä.
Mikä Israelin puolueita ja poliitikkoja odottaa?
Vieraanani ovat tänään professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän tutkimuksen asiantuntija, -
analyytikkomme Amir Oren sekä tohtori Jonatan Freeman, -
joka työskentelee heprealaisen yliopiston valtiotieteen laitoksella.
Oren, kerro laajemmin tämän viikon parlamenttivaalien tuloksista.
Kysymys on luvuista ja näkökulmista.
Ääntenlaskenta ei ollut vielä virallisesti valmis -
maanantaina eikä tiistaiaamuna.
Tulos tarkoittaa, että Israelin politiikassa on yhä pattitilanne.
Tietysti sitten kun koalitiokumppaneita kosiskellaan, -
vaaka voi kallistua.
Se mikä nyt vaikuttaa käytännössä tasapeliltä, voi vielä muuttua.
Mutta kyse on numeroista.
Kuinka lasketaan yli 60:een? Edes 61 ei välttämättä riitä.
Vuonna 2015 Netanjahu sai vaaleissa selvän voiton.
Hän muodosti 61 knessetjäsenen hallituksen -
mutta joutui vuotta myöhemmin laajentamaan sitä, -
koska hän oli riippuvainen joka ikisen koalition jäsenen tuesta.
Mitä näkökulmaan tulee, se on myönteistä, -
että Netanjahu selviytyi.
Hän selviytyi kolmannesta haasteesta menestyksekkäästi, -
vaikka häntä vastaan on nostettu kolme syytettä.
Oikeudenkäynti alkaa 17.3.
Siitä huolimatta hän sai merkittävän paljon tukea israelilaisilta vaaleissa.
Se onkin se myönteinen näkökulma.
Kielteistä on, ettei hän kolmannellakaan kerralla onnistunut -
saamaan ratkaisevaa voittoa.
Netanjahu on vaakalaudalla. Häntä vastustavien äänet riittävät -
mutta nämä eivät ole vielä hyvin järjestäytyneitä.
Sekin voi muuttua. Astelemme lentohiekalla Israelin politiikassa.
Professori Hanin, Amir Oren mainitsikin jo, -
että pääosa ääntenlaskennasta suoritettiin maanantaina.
Keskusvaalilautakunta ei kuitenkaan julkaise -
koronaviruksen ja monen muun syyn takia -
lopullista ääntenlaskentatulosta ennen kuin 10. maaliskuuta.
Kysyisin pääministeri Netanjahun haasteista muodostaa -
vähemmistöhallitus Israelin parlamentaarisessa järjestelmässä.
Vaikuttaa siltä, että Netanjahun viidellä edellisellä vaalikierroksella -
Avigdor Lieberman oli Israel Beiteinu -puolueineen erottamaton osatekijä.
Hän antoi aina Netanjahulle etulyönti- aseman vasemmistosta ja keskustasta
olemalla mukana Israelin liberaalissa oikeistossa.
Nyt Liebermanin ja Netanjahun välillä näyttää olleen närää jo jonkin aikaa.
Strategisesti se ei tunnu käyvän järkeen.
Mikä aiheutti sen, että Lieberman käänsi selkänsä Netanjahulle?
Sehän oli pohjimmiltaan syy siihen, -
miksi jouduimme palaamaan kolme kertaa peräkkäin äänestysasemille -
antamaan äänemme niille, joiden tahdomme pääsevän virkaan.
Silti tulos on lähes samanlainen kuin ennen.
Israelissa tykätään pelata syyttelypeliä puolin ja toisin.
Kenen syytä oli kolmas tai edes ensimmäinen vaalikierros, -
jolla kumpikaan ehdokas ei onnistunut taaskaan muodostamaan hallitusta?
Minusta Avigdor Liebermania ei silti voida syyttää niin paljon -
kuin kahta suurta puoluetta: keskusta- vasemmistolaisia Sinivalkoisia -
sekä keskusta-oikeistolaista Likudia. - Pitäisi syyttää äänestäjiä.
Äänestäjien olisi pitänyt äänestää jompaakumpaa.
Itse asiassa sanoisin, että asiayhteyttä tarvitsee laajentaa.
Israelin politiikka ei liity vain ideologiaan -
vaan peliin eri yhteisöjen äänistä.
Minkä tahansa suuren puolueen puheenjohtaja tarvitsee -
ainakin kahden uskonnollisen puolueen tuen -
noustakseen pääministeriksi.
Tukea tarvitaan haredeilta eli ultraortodoksisilta juutalaisilta, -
jotka kuuluvat virallisesti poliittisen spektrin oikeaan laitaan.
He lähtevät minkälaiseen koalitioon tahansa.
Yksikään heidän johtajistaan ei yritä pyrkiä pääministeriksi -
ja vaikuttamaan liiaksi ulkopoliittisiin turvallisuusasioihin.
Toinen ryhmä ovat mizrahijuutalaiset, -
joiden juuret ovat Aasiassa ja Afrikassa -
ja joihin kuuluvat myös venäjän- ja arabiankieliset väestönosat.
Vuoden 2014 loppuun asti vaikutti siltä, -
että Netanjahulla oli venäjänkielisen väestönosan strateginen tuki,-
sen lisäksi että hänellä oli mizrahi- juutalaisten eli idän juutalaisten tuki.
Loppuvuodesta 2014 tapahtui jotakin.
Suurin osa kommentoijista uskoo, että Netanjahun ja Liebermanin välillä -
sattui jotain henkilökohtaista. Minä en usko sitä.
Kyllä se vähän meni henkilökohtaisuuksiinkin, -
mutta yleisesti kyse oli ennen kaikkea molemminpuolisesta pettymyksestä.
Marras-joulukuussa 2014 Netanjahu päätti perustaa -
strategisen kumppanuuden haredien kanssa. Se tilanne on voimassa.
Siksi voidaan sanoa, että venäjänkielisen väestön asema -
ja sen poliittisen puolueen, Israel Beiteinun (Israel on kotimme) asema -
on kahden poliittisen johtajan päätöksen seurausta.
Sanon vielä yhden asian.
Mielipidetutkimusten perusteella on selvää, -
ettei yksikään Israel Beiteinun äänestäjä nyt eikä viime vaaleissa, -
olipa kyse venäjän- tai hepreankielisistä äänestäjistä, -
epäröinyt hetkeäkään, ketä äänestää.
He antoivat äänensä oikeistopuolueelle.
Siinä mielessä Likudin ja Netanjahun konflikti -
Israel Beiteinun ja Liebermanin kanssa -
ei ole oikeiston ja vasemmiston välinen vaan oikeistosiiven sisäinen.
Kyse on kansalaisasiasta: valtiosta ja uskonnosta.
Siitä voisi keskustella tarkemminkin.
Toinenkin asia tapahtui joulukuussa 2014: -
Liebermanin puolueesta käynnistettiin poliisitutkinta.
Vaikka Lieberman ei usko Netanjahun määränneen tutkimusta, -
se lisäsi hänen epäluuloaan Netanjahua kohtaan.
En tahdo kommentoida.
Tohtori Freeman, tahtoisin ymmärtää eteläisraelilaisten näkemyksiä.
He ovat joutuneet kokemaan yli tuhat raketti-iskua -
viime kuukausien aikana sekä ilmapalloterroria, -
jossa Israeliin on lähetetty pommeja kantavia ilmapalloryppäitä.
Lisäksi tulipalot ovat riehuneet maatalousyhteisöissä.
He ovat joutuneet kärsimään paljon terrorismista, joka tulee Gazasta.
Vaikka Netanjahun vahtivuorolla tapahtuu tällaista, -
prosenttiluvut ovat suosiollisia Netanjahulle.
Enemmistö eteläisraelilaisista äänesti vieläkin Likudia -
tai sen liittolaista, ultraortodoksista Shas-puoluetta.
Mikä sen selittää?
Vaikka etelästä kuuluu kritiikkiä, he äänestävät niitä puolueita.
Likudin ja Sinivalkoisten politiikka Etelä-Israelista on hyvin samanlaista, -
olipa kyse pitkäaikaisen sopimuksen neuvottelemisesta Hamasin kanssa, -
Gazan eristyksen jatkamisesta -
ja vastaamisesta vain silloin, jos Gazasta isketään Israelia vastaan.
Se ei vaikuttanut etelässä äänestyskäyttäytymiseen.
Enemmän vaikutti se, keneen he tuntevat yhteenkuuluvuutta.
Historiallisesti Likud on ollut etelän yhteisöihin läheisemmin yhteydessä.
Etelässä ollaan muuta Israelia perinteikkäämpiä ja uskonnollisempia.
Siellä asuu sefardijuutalaisia, -
joiden aktivisteja Likud edustaa ja joita oli sen listoilla ehdokkaana.
Etelässä on tunnettu eniten yhteenkuuluvuutta -
Likudin esittämään narratiiviin niin historiassa kuin näissä vaaleissa.
Oren, 90-luvun lopun jälkeen -
israelilaiset eivät ole äänestäneet yhtä sankoin joukoin kuin nyt.
Äänioikeutetuista yli 70 % kävi nyt äänestämässä, -
vaikka koronavirus ja muut asiat aiheuttavat huolta.
Valtava määrä ihmisiä tuki pääministeri Netanjahua, -
vaikka kiistaa on paljon ja mediassa puidaan -
esimerkiksi Netanjahun syytteitä. Silti hän sai mandaatin.
Sitä vastoin vastapuolen linnake kärsi.
Työväenpuolue muodosti Gesherin ja Meretsin kanssa vaaliliiton -
sosioekonomisten ideologioiden vasemmassa laidassa.
Niiden ja Sinivalkoisen liiton linnake on ollut Tel Aviv.
Nyt kannatus oli heikointa hyvin pitkään aikaan.
Miksi poliittisen keskustelun käydessä kiivaimmillaan, -
telavivilaiset eivät tahdo osallistua israelilaiseen dialogiin?
Kommentoin ensin sitä, mitä tohtori Freeman sanoi.
Käymme hyvin järkiperäistä keskustelua.
Kampanja vetosi tunteisiin, ja etenkin Netanjahun osalta siinä onnistuttiin.
Hän vetosi tukijoidensa tunteisiin.
Siitä syystä jopa etelässäkin, -
missä kärsitään rakettitulituksesta Gazasta -
ja missä olisi luullut kaivattavan muutosta, -
äänestettiin silti Netanjahua. Ehkä se johtuu...
Tunteet kävivät kuumana molemmin puolin.
Sain itse viestejä sekä Likudilta että Sinivalkoisilta.
Sinivalkoisissa verrattiin Netanjahua Erdoganiin, -
totalitaariseen hallitsijaan, joka on epäsuosittu.
Eräässä viestissä sanottiin: -
"Jos et halua saada näitä viestejä, lähetä tähän numeroon viesti: -
'Äänestän Netanjahua, joka myrkyttää Israelia'."
Näin alas on vajottu vaaleissa. - Se on kampanjapropagandaa.
Kysyit Tel Avivin äänestäjien välinpitämättömyydestä.
Se saattoi olla tylsistymistäkin.
Tel Avivissa oli festivaalit vaalipäivänä.
Äänestivätpä ihmiset tai eivät, he kävivät ostoksilla -
ja nauttivat kauniista säästä ja viihteestä.
Hallituksen vaihtaminen ei ollut heidän prioriteettiensa kärjessä.
Onhan se mukavaa saada uusi pääministeri silloin tällöin -
ja vieläpä sellainen, joka tukee omaa ideologiaa, mutta ei se ole pakollista.
Likudin äänestäjät ovat palavan päättäväisiä.
He eivät suhtaudu asiaan niin viileästi kuin vastapuoli.
Netanjahun kampanja "Hanki ääni!" onnistui hyvin.
Ei riitä, että johtaja esiintyy televisiossa ja kertoo sanomansa.
Tarvitaan ruohonjuuritason työtä ja poliittista järjestäytymistä.
Tarvitaan ihmisten patistamista äänestämään vaalipäivänä.
Tarvitaan politiikan perusasioita, politiikan myymistä.
Koputetaan ovelle, pyydetään äänestämään ja kannustetaan -
kehottamaan ystäviä ja naapureitakin äänestämään. Siinä onnistuttiin.
Tel Avivissa ihmiset haukottelivat -
pikemmin kuin taistelivat asian puolesta.
Kampanjoijat ottavat ihmisiin yhteyttä puhelimitse -
tai kadulla kasvotusten. Se tapahtuu kampanjoijan aloitteesta.
Se ei ole äänestäjän aktiivisuutta.
Vaaleissa äänestäjän täytyy lähteä äänestämään omasta aloitteestaan.
Sinivalkoisten äänestäjillä ei ollut samanlaista aloitteellisuutta, -
mikä heijastelee Gantzin persoonallisuutta.
Professori Hanin, onko meillä neljäs vaalikierros edessä?
Mikään ei oikeastaan muuttunut blokkijärjestelmässä.
Ei muuttunut ainakaan merkittävästi.
Ongelman ydin on se, -
että ne merkittävimmät puolueet, jotka voisivat aikaansaada muutosta, -
ovat jo luvanneet yhtä ja toista: -
ei liitytä ultraortodokseihin tai maallisiin tai Netanjahun leiriin.
Jokainen puolue kertoo, mitä se ei tee.
Siksi kaikki mahdolliset ratkaisut muodostaa minkäänlaista hallitusta -
jäävät ulottumattomiin. - Totta.
Toisaalta kaikki myös lupasivat, ettei maata ajeta neljänsiin vaaleihin.
Miten lupaukset sointuvat yhteen? Hyvä kysymys.
Loppujen lopuksi ― ja se tapahtunee ennemmin kuin myöhemmin ―
puolueiden on myönnyttävä jonkinlaiseen kompromissiin.
Jos ne eivät tee kompromissia, seuraava hallitus koostuu -
kopiopuolueista tai puolueista, joille suodaan palveluksia.
Vitsailimme asiasta viime vaaleissakin.
Tällä hetkellä on vaikeaa ennustaa, mitä tapahtuu.
Toisaalta muutaman päivän kuluttua -
saamme nähdä uudet yhdistelmät knessetissä.
Knesset ottaa luultavasti aiempaa aktiivisemman roolin -
muodostaa virallinen ja epävirallinen koalitio.
Saamme nähdä kilpailun knessetin puhemiehen paikasta.
Keskustelemme vielä knessetin erilaisten komiteoiden yhdistelmistä.
Ne ovat erittäin tärkeitä siirtymähallituksen aikana.
Uskon, että vielä aukeaa uusia vaihtoehtoja, joita emme vielä tunne.
Tohtori Freeman, mitä ajattelet Israelin tilanteesta tällä hetkellä?
Voiko yhden lupauksen pitäminen olla tärkeämpää kuin toisen?
Kukaan ei tahdo neljänsiä vaaleja.
Se vaikuttaisi paitsi mielipidemittauksiin puolueista, -
myös Israelin talouteen ja turvallisuuteen.
Uskotko, että lupaukset rikotaan tai niitä kierretään, -
jotta koalitio saadaan muodostettua? - Kaikki on vielä auki.
Lieberman nimitti Netanjahua valehtelijaksi, -
mutta vähän myöhemmin hän otti puolustusministerin viran vastaan.
Hänkään ei sanonut selvästi, mitä seuraavaksi tapahtuu.
Tilanne elää. Emme voi olla varmoja, -
että edes Likud tai Sinivalkoiset pysyy yhtenäisinä.
Pirstoutumista saattaa tapahtua.
Labor-Gesher-Merets -liitosta kuuluu puhetta, -
että olisi syytä purkaa liitto, koska vaalituloksessa ei onnistuttu.
Tilanne elää niin lupausten kuin senkin suhteen, -
että monet puolueet kattavat useita poliittisia siipiä.
Siksi kaikki voi vielä muuttua. - Oren.
Israelin lain mukaan on 70 päivää aikaa yrittää muodostaa koalitio.
Se aika yrittää jaetaan kahdelle suurimmalle puolueelle.
Ensimmäinen saa 28 + 14 päivää eli 42 päivää.
Jos ensimmäinen puolue epäonnistuu, toinen saa vain 28 päivää.
Meillä on siis 2,5 kuukautta aikaa -
yrittää murtaa jumittunut tilanne, -
ennen kuin luovutamme epäonnistuneina -
ja myönnymme käymään neljännen vaalikierroksen.
Vaikuttaa siltä, että kunhan tieto asiaintilasta käsitetään, -
ihmiset lieventävät kovia lupauksiaan.
Heidän täytyy priorisoida toiveitaan.
Lieberman ei tahdo neljättä vaalikierrosta, -
ei tahdo yhteistyötä arabiliiton kanssa -
eikä tahdo Netanjahun jatkavan pääministerinä.
Hänen on pakko asettaa ristiriitaiset lupauksensa tärkeysjärjestykseen.
Hän antoi lupaukset myös itselleen.
Hän päättänee, ettei tahdo Netanjahun jatkavan pääministerinä.
Hän myöntyy ennemmin tekemään yhteistyötä arabiliiton kanssa.
Professori Hanin. - Lisään vain erään asian.
Liebermanin suurin äänestäjäkunta ovat venäjänkieliset israelilaiset, -
jotka valitsisivat pääministeriksi mieluummin Netanjahun kuin Gantzin.
Liebermanin tulisi ottaa se huomioon.
Ja jos toiseksi katsotaan asiaa venäjänkielisten näkökulmasta, -
he saivat knessetiin 6―15 paikkaa.
Meillä oli hyvin hermostunut, raskas keskustelu -
ja hyvin raskas vaalikampanja.
Se oli vähällä olla vaikuttamatta -
äänien jakautumiseen venäjänkielisten keskuudessa.
Samalla tavalla kävi syyskuun vaaleissa.
Meidän ei pitäisi yliarvioida vaali- kampanjan tunteisiin vetoavaa puolta.
Olen samaa mieltä kuin te kaikki, että mielipiteet loiventuvat tästä vielä
Tohtori Freeman. - Lieberman menetti valtaansa -
verrattuna ensimmäiseen ja toiseen kierrokseen. Se kertoo jotakin.
Venäjänkieliset eivät äänestä enää niinkään venäläisinä -
vaan israelilaisina. Arabienkin äänestysaktiivisuus oli korkeaa.
Kyselytutkimusten mukaan arabien enemmistö kannattaa -
arabilistan osallistumista hallitukseen. - Olen eri mieltä.
He ovat äänestäneet jo 20 vuotta israelilaisina. Mutta millaisina?
Venäjänkielisyys on eri asia kuin monikansallinen identiteetti, -
jonka monet tutkijat ovat liittäneet heihin.
Minusta on liian varhaista julistaa pelin päättyneen.
Totta, mutta puolueen valta heikentyy.
Aiemmin venäjänkieliset puolueet... - Se on demografinen asia.
Israelissa syntyneitä israelilaisia on aina vain enemmän.
Jokainen paikka knessetissä vaatii enemmän ääniä kuin 10 vuotta sitten.
Siinä mielessä väestönosien ääni- rakenne ei ole juuri muuttunut.
Yksi väestönosa saa alati vähemmän paikkoja, koska ne pienenevät.
Toisaalta koko Israelin väestö kasvaa. - Siitä olen samaa mieltä.
Vaaleissa nähtiin toinenkin muutos. Isoja puolueita kannatetaan -
ja pienet, kuten Jamina ja Israel Beiteinu menettävät tukea.
Kansa äänestää nyt keskustalaisia puolueita.
Kansa toivoo sitä kautta vakautta.
Se herättää kysymyksen järjestelmästä.
Tarkoitan Israelin poliittista, parlamentaarista järjestelmää.
Oren, ajatteletko, että mandaatti kansalta, -
joka tukee nyt selvästi enemmän isoja kuin pieniä puolueita, -
on muuttaa järjestelmää? Se on ajanut hallinnon limboon -
paljon pidemmäksi aikaa kuin kukaan kuvitteli.
Järjestelmää on muutettu 90-luvulla.
Kymmenen vuoden kuluttua muutos peruutettiin.
Ensin yritettiin äänestää suoraan henkilökohtaisesti pääministeriä -
samalla kun pidettiin knessetin vaalit. Se ei toiminut, ja palattiin vanhaan.
Suurin muutos joitakin vuosia sitten tehtiin Liebermanin aloitteesta -
arabilistaa vastaan: vaalikynnystä nostettiin.
Sen myötä pienet puolueet ajettiin ulos knessetistä.
Puolueella ei voi olla alle neljää knessetjäsentä.
Nollan ja neljän välillä ei ole mitään.
Siksi tällä kerralla vain yksi puolue, Otsma Jehudit, -
yritti ja epäonnistui. Muut pääsivät läpi.
Aika päättyy pian, mutta jokainen ehtii sanoa jotakin. Professori Hanin.
Ei pidä unohtaa, että mitä sitten tapahtuukin, me tunnemme -
poliittisen spektrin laajan, keskustalaisen joukon vaatimuksen.
Yhtenäishallituksen kysymys ei ole ainoastaan taktinen ratkaisu -
vaan lähentää meitä lähitulevaisuudessa.
Tohtori Freeman. - Vaalit olivat Israelin demokratian kunniamerkki -
kolmesta vaalikierroksesta ja turvallisuus- ja virusuhista huolimatta.
Yli 70 % äänesti. Arabikansalaisten äänestysaktiivisuus nousi.
Kaikesta huolimatta kansa antaa järjestelmälle enemmän pätevyyttä.
Se voi ajaa muodostamaan yhtenäishallituksen.
Oren. - Maanantai-illan alustavat tulokset -
saivat monet israelilaiset raapimaan päätään.
Miten tästä sotkusta selvitään?
Mietitään, mitä on tapahtunut Espanjassa ja Saksassa: -
epätodennäköisiä koalitioita.
Espanjassa on kansallismielinen hallitus, ja Saksan Thüringenissä -
koalitioon päätyivät hyvin epätodennäköiset kumppanit.
Niin voi käydä Israelissakin. Merkittävimmät hahmot ovat -
Avigdor Lieberman ja arabiliiton johtaja Ayman Odeh.
Aivan. Siitä aiheesta meidän on keskusteltava toiste.
Kiitos seurasta professori Hanin, Amir Oren ja tohtori Freeman.
Kiitos myös katsojille. Ensi kertaan!
Suomennos: Maija Tuukkanen