Tervetuloa Jerusalem studioon!
Syyrian sota jatkuu edelleen.
Nyt huomio on kiinnittynyt luoteeseen, Idlibin-maakuntaan, -
missä Turkin ja Assadin joukot sotivat keskenään.
Voiko sota levitä laajemmalle ja miten se vaikuttaisi Israeliin?
Tästä keskustelevat tänään -
Tel Avivin yliopiston Moshe Dajan -keskuksen tutkija, tr. Nir Boms, -
analyytikkomme Amir Oren, -
sekä Bar Ilanin ja Arielin yliopistojen Venäjän ja Lähi-idän tutkimuksen -
asiantuntija professori Zeev Hanin.
Herra Oren, miten tämä konflikti on kehittynyt?
Marokon Atlantin meren rannalta Persianlahdelle -
arabimaailmassa on monarkioita, joilla on dynastioita.
Muissa kuin kuningaskunnissa mikään suku ei ole ollut vallassa -
yhtä kauan kuin Assadin suku.
Tämän vuoden marraskuussa he ovat olleet vallassa jo 50 vuotta.
Vuodesta 1970 Assadin isä hallitsi 30 vuotta.
Viimeiset 20 vuotta hänen poikansa Bashar Assad on ollut vallasssa.
He ovat hallinneet Syyriaa lukuisten kriisien ajan.
He eivät ole olleet helläkätisiä.
Kun Idlibin maakunta ryhtyi viimeisenä vastustamaan Assadin hallintoa, -
hän päätti aloittaa hyökkäyksen.
Tämä menee fysiikan lakien mukaan.
Kun painaa tarpeeksi, jonkun on joustettava.
Tässä tapauksessa joustamaan joutuvat sadattuhannet siviilit, -
joista on tullut pakolaisia.
Heitä työnnetään kohti Turkin rajaa.
Turkki yrittää laittaa vastaan -
luomalla yli 30 km:n mittaisen turvavälin -
Turkin ja Idlibin maakunnan välille.
Miten Turkki taistelee Assadin joukkoja vastaan, -
mitä tapahtuu välissä oleville kurdeille, -
ja aikovatko amerikkalaiset auttaa?
Näiden lisäksi kysymys kuuluu, mitä tapahtuu pakolaisille?
Ottaako Turkki heidät vastaan, -
jolloin Eurooppa reagoisi hyvin negatiivisesti, -
koska se ei voi eikä aio ottaa vastaan niin suuria pakolaismääriä.
Vai aikooko Turkki työntää pakolaiset takaisin, -
mistä seuraisi vakava humanitäärinen kriisi?
Haluaisin kuulla teidän mielipiteenne, tr. Boms.
Mistä Idlibin maakunnassa on kyse?
Kun Assadin hallitus taisteli eri alueilla -
ja valtasi alueita ympäri Syyriaa, -
he tekivät sopimuksia islamilaisen valtion, Tahir al Shamin -
ja erilaisten jihadistijärjestöjen kanssa.
He jättivät heidät henkiin ja siirsivät Idlibin maakuntaan, -
jonka he hoitelisivat myöhemmin.
Monet näistä järjestöistä suostuivat sopimuksiin ja siirtyivät Idlibiin.
Kaikki eivät suostuneet. Osa liittyi Syyrian armeijaan ja osa pakeni.
Viimeiset jihadistijärjestöt ovat kuitenkin Idlibin maakunnassa.
Siellä vaikuttavat Tahir al-Sham, al-Qaida, ISIS -
sekä muut radikaali-islamistijärjestöjen haarat.
Ne hallitsevat aluetta.
Turkki tukee niitä ja ne ovat luvanneet olla hyökkäämättä Turkkiin.
Turkin ja jihadistijärjestöjen välillä vallitsee mielenkiintoinen dynamiikka.
Assadin hallinto taas kuuluu shiia-islamin haaraan -
yhdessä Hizbollahin ja Iranin tukemien joukkojen kanssa.
Heidän n. 70 000 sotilaan vahvuinen armeijansa -
on levittäytynyt alueen strategisiin paikkoihin.
Luku ei varmasti pidä paikkaansa, mutta näin he ilmoittavat.
Olemme kuulleet armeijan ja kaluston etenevän merkittävästi.
Miten Turkki reagoi tähän?
14 turkkilaista ja yli 50 syyrialaista on saanut surmansa -
osapuolten välisissä taisteluissa. Mikä on tilanne?
Lisään teidän hyvään alustukseenne.
Sodan alussa Assad mennetti Syyriaan hallinnan.
Pikkuhiljaa Venäjän ja Iranin avustuksella se onnistui valtaamaan -
osia maan alueista.
Strategia oli tehdä sopimuksia kapinallisten kanssa.
He jättivät kalustoaan kapinallisten vallassa oleville alueille.
Näiden sopimusten myötä osa pakeni.
Jotkut pakenivat jo ennen Syyrian armeijan tuloa.
Monet niistä päätyivät Idlibiin, koska se oli kapinallisten viimeinen tukikohta
Se oli viimeinen alue, jonka Syyrian hallinto yritti vallata.
Siellä oli vahva kapinallisten joukko, -
joka sai tukea pohjoisesta, Turkilta.
Enimmillään Idlibissä oli n. 3 miljoonaa ihmistä.
Se ei ole ollut helppoa heillekään.
Sinne on tullut kilpailevia ryhmiä, mikä on aiheuttanut jännitteitä.
Vuoden 2018 loppuun mennessä Assadin hallinto oli vallannut -
suurimman osan Syyriasta eli noin 70 prosenttia.
Idlib on yhä kapinallisten viimeisiä tukikohtia.
Idlibiä ei välttämättä haluta vallata kokonaan, koska taistelu on vaikea.
Tavoite on vapauttaa strategisia alueita, kuten teitä.
Saraqibin kaupunki vallattiin viimeiseksi, -
koska se avasi strategisen reitin Damaskoksesta pohjoiseen.
On muitakin vaikuttavia tekijöitä.
Enimmäkseen kurdikysymyksen takia Turkki kertoi -
edenneensä Syyrian sisällä kolmella eri rintamalla.
Assadin hallinto on vallannut Afrinin maakunnan ja edennyt siitä.
Turkki pysyy alueella, koska se tukee osaa kapinallisista -
lisätäkseen omaa vaikutusvaltaansa ja läsnäoloaan -
ja varmistaakseen, etteivät kurdit tavoittele itsenäisempää autonomiaa, -
mikä voisi olla uhka Turkin kurdiliikkeelle.
Turkki on tyytyväinen nykytilaan -
eikä halua Assadin joukkojen etenevän pohjoisemmaksi.
Assadin hallinto vahvistuu ja saa lisää tukea.
Se haluaa hallita kurdialueita ja Syyriaa.
Syyria ei tyydy nykytilaan, jossa on turkkilaisia, iranilaisia, venäläisiä, -
amerikkalaisia, kurdeja ja lisäksi kapinallisia.
He haluavat pikkuhiljaa ajaa osan niistä pois.
Nyt on käynnissä Idlibin taistelu.
Kuten olemme nähneet Syyrian sodassa -
valitettavasti tässäkään taistelussa ei huomioida ihmishenkiä.
Olen viime viikkoina nähnyt todella hirvittäviä kuvia, -
joissa syyrialaiset sotilaat syyllistyvät sotarikoksiin.
Ongelma on se, että heillä ei ole vastassaan vain kapinallisia, -
vaan myös Turkin armeija.
Viime viikolla turkkilainen helikopteri ammuttiin alas.
Anteeksi - syyrialainen helikopteri.
Sen tekivät ehkä kapinalliset, jotka saavat Turkilta aseita, -
joiden avulla helikopterin pudottaminen on mahdollista.
Tämä lisää jännitettä.
Assad tukijoineen yrittää ottaa haltuunsa lisää alueita.
Turkki taas haluaa pitää tilanteen ennallaan.
Puhuit syyrialaissotilaiden tekemistä kauheuksista.
Eräs lähteeni Syyriassa kertoi, että Idlibin taistelussa on kyse kostosta.
Muistetaan, kun islamisti- kapinallisten ryhmä, -
jota sunnit tukivat, -
laittoivat vaimonsa ja lapsensa puskureiksi -
suojellakseen aseitaan ja kalustoaan.
Assadin oli pakko surmata perheet -
edistääkseen omaa strategista sodankäyntitaktiikkaansa.
Tämä on hirvittävää.
Sota ei ole leikkiä, vaan se vahingoittaa molempia osapuolia.
En yritä oikeuttaa lähteeni lausuntoja, -
vaan ymmärtää osapuolten välillä vallitsevaa vihaa ja jännitettä.
Professori Hanin, minä ja tr. Boms puhuimme pakolaisista, -
jotka ovat enimmäkseen jihadistien perheitä.
Monet niistä pakenevat ja jättävät perheensä -
taistellakseen Assadin hyökkäävää hallintoa vastaan.
He saavat tukea tietenkin Venäjän ilmavoimilta.
ISIS:in ideologia pyritään kuitenkin säilyttämään.
Miten Turkin tulisi reagoida tähän?
Amir Orenin puheenvuoron aikana sanoit, -
että Eurooppa tulee estämään pakolaisaallon alueelleen.
Onko tämä edes mahdollista?
Tänä päivänä kaikki on periaatteessa mahdollista.
Tässä tulee erottaa kaksi ongelmaa.
Ihmisistä tulisi huolehtia tavalla tai toisella.
Se on myös Syyrian konfliktin osapuolten symboli, -
jota käytetään omien tavoitteiden saavuttamiseksi.
Toisaalta Syyrialla on Venäjän tuki, -
sekä liittolaisina Iranin tukemat joukot.
He hyödyntävät tilannetta väittäen olevansa ainoa taho, -
joka voi palauttaa järjestyksen.
Toisaalta tämä kutsuu muita tahoja sekaantumaan konfliktiin -
jonkinlaisen kompromissin saavuttamiseksi.
Esimerkiksi Venäjä osoittaa tukeaan Assadin hallinnolle ja sen toimille.
Olen Moskovassa puhunut ihmisten kanssa ja lukenut lehtikirjoituksia -
sekä virallisesti että epävirallisesti.
Niistä välittyy kuva, että Venäjä on kiinnostunut vain välimiehen roolista -
konfliktin osapuolten välillä.
Tämä koskee etenkin alueen suurvaltoja.
Venäjä ei toimi niiden ja Yhdysvaltojen välimiehenä.
Mutta esimerkiksi Astana kuuluu heidän mukaansa heille.
Tämän taktiikan avulla he pystyvät ratkomaan ongelmia, -
kuten mainitsemasi pakolaisongelman.
Tällä hetkellä tätä taktiikka ei juurikaan ole.
Astanan kaupunkia ei ole enää olemassa.
Kaupunki on, mutta nimi on muuttunut Nur Sultaniksi.
Silti he uskovat Astanan taktiikan auttavan ongelman ratkaisussa.
Tällä hetkellä Turkki on lähestulkoon pois pelistä.
Syyt löytyvät Venäjän ja Turkin suhteista.
Turkki ei tule hyväksymään Venäjän roolia välimiehenä.
Erimielisyyksiä on ainakin neljässä asiassa.
Ensiksi Turkki pelaa kahteen maaliin: Venäjän ja Yhdysvaltojen.
Tämä ei sovi Venäjälle.
Toiseksi Turkki ei hyväksy Venäjän kaasunsiirtoa.
Energia ei välttämättä kuljekaan idästä länteen Turkin kautta.
Lopuksi tärkeimpänä Turkki ei hyväksy Venäjän suunnitelmaa, -
joka ei aiemmin ollut esillä.
Sen mukaan loppupeleissä Syyriaa ei jaettaisi Astana-formaatin mukaan -
konfliktissa mukana olleiden osapuolten kesken.
Sen sijaan kaikki menisikin Assadin haltuun Venäjän suojeluksessa.
Tämän takia Venäjä antaa jopa Isra- elin toimia kuten haluaa Syyriassa.
On ainakin sanottu, että Israel saa tehdä mitä haluaa -
Syyriassa olevien Iranin tukemien joukkojen suhteen.
Tämä huomioon ottaen ymmärretäänkin, -
miksi Venäjä ja Turkki riitautuvat -
Libyassa, Syyriassa ja muualla alueella.
Eri osapuolet hyödyntävät siis pako- laiskysymystä omiin intresseihinsä.
Venäjä ja Turkki käyvät edelleen neuvotteluja -
Ankarassa ja Sotshissa.
Samaan aikaan Kremlin viestii selkeästi, -
että Idlibin jihadistijärjestöt hyökkäävät -
sekä Syyrian että Venäjän joukkoja vastaan -
etenkin Latakiassa ja Tartusissa.
Venäjä ei pidä tästä.
Tämä on voinut provosoida Assadin hallinnon -
aloittamaan nykyisen hyökkäyksen.
Ehdottomasti.
Moskova ei usko Turkin selityksiin Idlibin tapahtumista.
He uskovat sen olevan toisen osapuolen syytä.
Hiljattain ammuttin alas toinenkin lentokone, mutta se on toinen asia.
Herra Oren?
Venäjä ajaa tietysti omia etujaan.
Se haluaa hallita rannikkoa.
Se ulottuu Turkin pohjoisrajalta -
entisestä Alexandrettasta, nykyisestä Hatay'sta, -
aina etelään, Libanoniin.
Tällä rannikolla sijaitsee Latakian satama -
Venäjän Välimeren laivastoa varten.
Myös Kheimim on Venäjän tärkein ilmatukikohta Syyriassa.
Tämä on heidän tärkein prioriteettinsa.
Idlibin maakunta sijaitsee tämän alueen rajalla.
Venäjä haluaa Idlibin rauhoittuvan eikä halua sinne enää konflikteja.
Konfliktit ovat nimittäin uhka sekä Venäjälle että Assadin hallinnolle.
Miksi Venäjä ja Yhdysvallat osallistuivat Syyrian konfliktiin -
muutama vuosi sitten? ISIS:in takia.
ISIS-järjestöstä ei ole paljon puhuttu viime aikoina, mutta se on siellä.
Amerikkalaiset ovat huolissaan siitä, mitä tapahtuu keski-Syyrian aavikolla -
Palmyran ja Darisorin välillä.
Huomio on kiinnittynyt Idlibiin tai muihin konfliktialueisiin kuten -
Israelin hyökkäyksiin Iranin joukkoja vastaan Damaskoksen lähellä.
Samanaikaisesti keski-Syyriassa ISIS järjestäytyy uudelleen.
Sillä ei ole kalifaattia, -
mutta se vahvistaa asemiaan, valtaa pieniä kyliä ja kaupunkeja -
sekä ottaa haltuunsa liikennereittejä.
ISIS-järjestöstä voi tulla taas suuri ongelma.
Amerikkalaiset ovat jo ilmoittaneet vetäytyvänsä.
Tämä aiheuttaa Venäjälle suuren ongelman.
Heidän tulee päättää, auttavatko he Assadia sekä Irania -
taistelemaan taas ISIS:iä vastaan.
Syyrian konfliktissa ei ole vakituisia liittolaisia.
Yhtenä päivänä Venäjä taistelee Turkin rinnalla, -
mutta Libyassa ja Ukrainassa ne eivät ole liittolaisia, vaan kilpailijoita.
Puhumme siis nyt tämän päivän tilanteesta.
Huomenna tämän päivän ystävät voivat olla vihollisia ja päinvastoin.
Kerron katsojillekin, että ISIS:in arabiankielinen nimi tarkoittaa -
Irakissa ja Syyriassa toimivaa islamilaista valtiota.
Kalifaatin aikana valta oli keskittynyt Damaskokseen.
Näin oli myös kuuluisan sultaani Shadinin aikana, -
kun valta siirtyi shiioilta sunneille.
Tr. Boms, muslimiarmeijat ovat kautta historian hallinneet -
Damaskoksesta käsin.
Yrittävätkö islamistijärjestöt nostaa tätä uudelleen Syyriassa?
Se on osa heidän ideologiaansa.
Vanhan kalifaatin uudelleen rakentaminen -
sai ihmisiä yli 60:sta maasta liittymään ISIS:in joukkoihin.
Se on ollut yksi nykyhistorian tehokkaimmista ja onnistuneimmista -
kampanjoista niin kauan kuin se kesti.
Lahkojen aikakautena, -
jolloin vallitsi yhteinen heimo-identiteetti, -
islamilainen valtio onnistui keräämään ihmisiä eri maista ja kansakunnista, -
joilla ei ollut yhteistä kieltä, kansallisuutta tai kulttuuria.
Heitä yhdisti vain ideologinen ja uskonnollinen kiihko.
Tämä on ollut erittäin merkittävä tekijä.
Lisäisin siihen, mitä kollegani ovat sanoneet -
liittyen pysyviin vihollisiin.
Venäjällä on ollut hieman erilainen politiikka.
Venäjä oli Syyriassa jo ennen konfliktin alkua.
Se osallistui konfliktiin alusta lähtien ja tuli yhä enemmän mukaan -
Iranin sopimuksen jälkeen.
Konfliktin osapuolten väsyessä Venäjä huomasi pystyvänsä -
helposti kääntämään tilanteen liittolaisensa hyväksi.
Venäjän liittolaissuhteet ovat olleet pysyviä.
Venäjä uusi juuri vuokrasopimuksensa Kheimimin lentotukikohtaan.
Venäjä on selvästi osoittanut, ettei aio vetäytyä.
Se ei halua Syyrian tilanteen vaikuttavan sen omiin intresseihin -
pysyä alueella poliittisista ja turvallisuussyistä.
Puhutaan nyt tilanteen vaikutuksista Israelille.
Herra Oren, haluaisin kuulla teidän näkemyksenne.
Olette puhuneet eri viranomaisten kanssa pohjoisen rintaman tilanteesta.
Onko Israel huolissaan tilanteesta Pohjois-Syyrian rajalla?
Israel on myös yrittänyt estää Iranin yritykset salakuljettaa aseita -
sekä muita operaatioita. Olkaa hyvä.
Egyptin rauhansopimuksen jälkeen Syyria oli Israelin pahin vihollinen.
Israelin puolustusvoimat rakennettiin vastaamaan Syyrian uhkaan.
Syyrian tilanteen muuttumisen seu- rauksena viimeisten 9 vuoden aikana -
tämä uhka on hävinnyt.
Nyt he järjestävät joukkojaan ja kalus- toaan uudelleen etenkin etelässä, -
Israelin rajalla.
Tämä ei ole Israelille suurin Syyriasta tuleva uhka.
Heidän pintaohjuksensa vaikuttavat suuremmalta uhalta.
Ennen kaikkea Syyria on lähtöalusta Iranille ja sen liittolaisille -
sekä Hizbollahille.
Mitä tulee Israelin ja Venäjän suhteisiin koskien Syyriaa -
Israel pitää presidentti Vladimir Putinin näkemystä ystävällisempänä -
kuin puolustusministeriön.
Aina kun tilanne eskaloituu, Soigun johtama Venäjän puolustusministeriö -
julkaisee hyvin sotaisia lausuntoja.
Presidentin lausunnot puolestaan ovat maltillisempia.
Siksi asetammekin Sergei Soigun ja Sergei Lavrovin eri toiminta-alueille.
Maiden välinen ystävyys rakentuu ensin presidentin hallintoon, -
sitten puolustusministeriöön ja ulkoministeriöön.
Mitä alempana prioriteetissä on, sitä vähemmän ystäviä on.
Israel käytti puolustusministeriön lausuntoa koskien siviililentokonetta -
puolustaakseen itseään -
ja oikeuttaakseen hyökkäyksensä iranilaisia ja syyrialaisia vastaan.
Israel hyökkäsi luultavasti ensim- mäistä kertaa Venäjän asevarastoon.
Venäjän puolustusministeri ei pitänyt tästä aseiden riittämättömyyden takia.
Se ei välttämättä vaikuta maiden väliseen yhteisymmärrykseen.
Israel siis hyökkäsi Venäjän aseita, ei sotilaita, vastaan Syyriassa.
Se ei ole kovin tehokasta, mutta niin Moskovassa väitetään.
Tr. Boms, mikä on teidän näkemyksenne tähän lyhyesti?
Pohjois-Syyrian rintama ei suuresti huolestuta Israelia.
Israelin haasteena ovat Iranin joukot, -
sekä maa-alueet Iranin, Irakin -
Syyrian ja Libanonin akselilla, jossa ovat Hizbollahin joukot.
Israelin pitää keskittyä heikentämään niiden toimintakykyä -
riippumatta Idlibin tilanteesta.
Myös Assadin hallinnon hauraus -
tekee Assadista ikään kuin Israelin panttivangin.
Kaikki tietävät, että Israel pystyisi halutessaan kaatamaan hänet.
Israel ei tee näin, koska se ajattelee myös Venäjää.
Jos Assad ylittää rajan, hänen hallin- tonsa ja henkensä ovat vaarassa.
Venäjä on kuitenkin varautunut kaikkeen.
Aikamme on päättymässä. Kiitos tr. Boms, herra Oren ja professori Hanin.
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev