Tere tulemast saatesse!
Kui president Donald Trump avaldas eelmine nädal
oma kauaoodatud rahuplaani Iisraeli ja palestiinlaste vahel,
tabas seda nii kiitus kui kriitika.
Trumpi tunnustati püüdluste eest teha edusamme seal,
kus tema eelkäijad on läbi kukkunud,
kuid kritiseeriti ka mitmete "sajandi tehingu" detailide pärast.
USA algatust ja selle tagajärgi analüüsivad stuudios
hr Dan Diker, Jeruusalemma Avalike Suhete Keskuse teadlane
ja poliitsõja projekti juht
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Fadi Essmaeel,
Terrorismivastase Võitluse Instituudi teadlane IDC Herzliyas.
Hr Oren, rääkige "sajandi tehingust" veidi täpsemalt.
Kuidas Iisrael plaani suhtub?
See on 181-leheküljeline dokument.
Vähesed on vaevunud seda netist lugema.
Nägin su töölaual selle koopiat. Oled seda uurinud.
Mainin seda seetõttu, kuna on selge vahe,
kuidas sellest avalikkuses nädala-pooleteise eest räägiti
ja mida tekst täpselt kirjutab.
President Trumpi ja tseremoonial tema kõrval seisnud
peaminister Benjamin Netanjahu vastu suunatud kriitika
on seotud nii sisu kui kontekstiga.
Kõigepealt sisust.
Trumpi visioonis "Rahust jõukusse" on kaks osa:
poliitiline raamistik
ja rahanduslik või äriline arengufaas.
Poliitilises osas aktsepteerib Iisrael Palestiina riigi loomise.
Iisrael pole kunagi varem seda ametlikult aktsepteerinud.
Mitmed peaministrid, nagu Sharon, Olmert ja Netanyahu 10 aasta eest,
on sellele vihjanud, kuid ametlikult pole see Iisraeli poliitika olnud.
Vastu saaks Iisrael suveräänsuse
kõigis oma Läänekalda asundustes
Osa neist on isolatsioonis asuvad eritsoonid.
Enamik asuvad asundusblokkides Iisraeli piiril.
Neid oleks lihtne Iisraeli territooriumiga ühendada.
Lisaks saaks Iisrael Jordani oru,
mis on ca 30 % Läänekalda pindalast.
Protsess on järgmine -
kui palestiinlased täidavad kõik neile dikteeritud tingimused,
saavad nad neile lubatu, nelja aasta pärast.
Miks see problemaatiline on?
Palestiinlaste president Abbas on siis väga vana ja väga haige,
kui ta üldse nii kaua elab.
Hr Diker, kuivõrd on leping mõeldud alustama
dialoogi Trumpi valitsuse ja araabiamaailma vahel
Iisraeli ja palestiinlaste konflikti ja asja erinevate mõõtmete teemal?
Või on asi pigem selles: "Aktsepteerige tegelikke fakte.
Anname teile palju raha."
See on võtmeküsimus
ja USA nägemuse paljuski eiratud strateegiline kontekst.
Saudid, osa Pärsia lahe maadest,
Omaan ja Bahrain on osalenud tihedalt
rohujuuretasandilt ehitatavas lähenemisviisis.
See on vastupidine lähenemine rahule
kui alates Oslo protsessist 25 aastat valitsenud viis.
Lääne massimeedia ei tea eriti, et sunniitlik araabiamaailm
on distantseerunud palestiinlastest.
Nad on pahased palestiinlaste juhtkonna peale,
kes takistavad nende meelest
ühtset sunniitlike araablaste ja Iisraeli vastupanurinnet
Iraani hegemooniapürgimusele ja Lähis-Ida destabiliseerimisele.
Nagu oma küsimuses vihjasid,
puudutab visioon paljuski kogu regiooni konteksti.
On äärmiselt tähtis sellega arvestada.
Alates 2000. a on nähtud kuut erinevat rahuprotsessi- ja algatust.
Esmakordselt olid Omaani, Bahraini ja Pärsia lahe maade suursaadikud
Valge Maja idasaalis, kui plaan avalikustati.
Teiseks helistas Saudi kuningas Abbasile
ja käskis Iisraeliga läbirääkimisi alustada.
Viimane asi, mille juurde ilmselt veel naaseme,
on strateegiline Jordani orgu puudutav teema,
mida pole nähtud pärast Rabini päevi:
julgeolekuküsimused on rahutegemises prioriteediks.
Dr Essmaeel, kuidas teie seda näete?
See oli suurepärane kokkuvõte.
Mainiksin midagi Jared Kushneri lähenemisviisi kohta.
Ta lähenes asjale kui insener oma valdkonna probleemile.
Tema mõtlemisviis kõigil neil 181 leheküljel ...
Miks seal 181 lehekülge on? Kas vihje ÜRO resolutsioonile 181?
Kushner uuris võimalusi lahendada kohapeal erinevaid olukordi.
Need olukorrad on tekitatud meelega,
et maa jagamist võimatuks muuta.
Ta lähenes sellele kui ehitusarendaja. Kui kuulata tema sõnavõtte,
kasutab ta ärikoolile omast keelt.
See on verinoore poliitiku tüüpiline lähenemine.
Kui annaksin kõrgkoolis tudengitele ülesande
ja ta lahendaks selle nii, paneksin talle hindeks 10―.
Elu on poliitika, mitte lahendused.
Töö oleks suurepärane, aga miks miinus?
Mängus on ka inimesed.
Plaan võib olla suurepärane, isegi geniaalne.
Mõelge kasvõi kõigile ideedele tunnelite
ja Lääne-Negevi regiooni kohta.
See oli geniaalne mõte. See polnud algselt Kushneri mõte.
Ta ühendas vanu plaane ja lõi neist hübriidi.
Ta püüab leida lahendust, mis sobib kohaliku olukorraga,
nagu insener. Poliitika on midagi muud. - Nagu alati.
Hr Oren, kuidas araablased olukorrale reageerivad?
Islami Koostöö Organisatsioon lükkas algatuse tagasi,
kuid samal tippkohtumisel Jeddah's
ütles esimees, Saudi Araabia välisminister uuesti:
"Tahame teha tööd selleks, et hoida kõnelusi käimas
palestiinlaste asja edendamiseks."
Samal ajal on kuuldud ettevaatlikke sõnumeid teiste seas ka Egiptuselt.
Egiptus on olnud karm Palestiina omavalitsuse suhtes
ja õhutanud lepingut uurima, mitte kohe tagasi lükkama.
Araabia Liiga kohtumisel Kairos ütles Egiptuse välisminister Shoukry,
et palestiinlaste lähenemist tuleb paremini uurida.
Araablased on väga teadlikud, et algatus on Iisraelile soodsam.
Ometi mõistavad nad, et leping tooks suurt lisaväärtust
koos regionaalsete mõjudega.
Mitmete projektide jaoks saadaks 50 miljardit dollarit.
See päästaks Egiptuse ja Jordaania majandused
ning ka Liibanoni ja paljude teiste maade omad,
kes on majandusraskuste tõttu riikidena kokku varisemas.
Su küsimusel on kaks poolt. Üks on see,
et president Trump kasutab raha kas motiivina või trahvina.
Võid saada boonuse, kui midagi teed, või maksad trahvi,
vähemalt selle kaudu, et külmutatakse vahendite andmine.
See on liiga lihtsustatud viis,
kuna Lähis-Idas on mitmeid kvaliteedil põhinevaid väärtusi
kvantitatiivsete asemel, näiteks väärikus ja respekt.
Inimesed peavad tundma, et nende huvide eest hoolitsetakse
ja et nad võivad oma maine säilitada.
Tundub, et dokumendi koostajad pole tulnud koolist,
kus mõistetakse araablasi või isegi iisraellasi.
Teine pool sinu küsimusest puudutab meie külaliste mainitut -
araabiamaailma ja palestiinlaste suhteid.
Enamik araabia juhte ja -riike
kasutab tühja retoorikat.
Kuid nad peavad seda tegema.
Nad mõtlevad, et see mis kõlbab palestiinlastele, kõlbab ka neile.
Nad ei püüa olla rohkem moslemid kui ajatolla.
Kui palestiinlased arvavad,
et Läänekalda jagamine on hea, siis see sobib.
Jeruusalemm on teine asi. Pea kõiges muus on kõik vastuvõetav.
Aga et see õnnestuks,
on vaja palestiinlaste "tänavate" toetust.
Nemad on gravitatsiooni kese, mitte palestiinlaste juhtkond.
Lahendus vajab nende toetust.
Selleks peavad mitmed valitsused, nii Iisrael, USA kui teised,
korraldama arvamusküsitlusi
palestiinlastest valijate seas kohalike küsitlusfirmade kaudu.
Nad oleks pidanud teadma,
et Abbas ei saa oma valijatelt eriti soodsat vastuvõttu.
Nad oleks pidanud pinnast ette valmistama
ja salakõnelusi pidama.
Neil olid vaid luurekanalid
CIA ja Läänekalda julgeolekujõudude ülema vahel.
Neil polnud kanalit pinnase pehmendamiseks.
- Arutelud olid siiski ulatuslikud.
Need puudutasid peamiselt julgeolekukoostööd.
Need ei leevendanud Abbasi vastuseisu tehingule.
See johtub sellest, et kui USA kolis saatkonna Jeruusalemma,
katkestas Abbas Trumpiga kõik suhted.
Ettepanek oli seega ühepoolne - USA-lt Iisraelile.
Nii ei saanud araabiamaad piisavat poliitilist kattevarju.
Nagu Fadi mainis, on see poliitika.
Konverentsile minnakse teatud ootustega.
Mainisid muuhulgas saudi välisministri sõnavõttu.
Lõppude lõpuks tahetakse konsensust.
Kuna mõni pool on veenvam või avaldab suuremat survet,
andsid mõõdukad järele,
ja lõpptulemuseks oli konsensus ekstremistide seisukoha järgi.
Hr Diker, aastaid nähti palestiinlasi Lähis-Ida probleemina
ka Lähis-Ida maades.
Liibanonis on suur osa rahvastikust palestiinlased,
kes on rikkunud riigi poliitilist dünaamikat.
Sama puudutab ka Süüriat ja Jordaaniat,
kus üle 77 protsendi rahvast on palestiinlased,
välja arvatud Süüriast lähtunud pagulased.
Teistes maades on suur hulk nn pagulasi,
kes pole 1. põlvkonna pagulased 1948. a sõjast,
vaid nende lapsed ja lapselapsed.
Mil määral lahendaks tehing selle,
et palestiinlased integreeritakse nendesse ühiskondadesse
ja need riigid saaksid vastu nn kautsjoniraha,
mis aitaks nad välja suurtest majandusprobleemidest?
Küsid tervikkontekstis suurepäraseid küsimusi.
Tahan esmalt üht asja kommenteerida.
Palestiina omavalitsuse juhid peavad debati suhtes rohkem vastutust võtma.
Meenutame, et nad on lükanud tagasi suveräänsuspakkumised
aastail 2000 ja 2001 Tabas; 2003. a Roadmapi plaanis;
2005. a, kui Iisrael Gazast ühepoolselt taganes,
mis koordineeriti palestiinlastega;
2008. a Annapolise kohtumisel
ja 2014. a Kerry lepingu ega lubanud tal Ramallah'sse naasta.
Neile pakuti 94―96 protsenti territooriumist ja nüüd 70 protsenti.
Muidugi nad keeldusid.
Bret Stephens kirjutas New York Timesis: "Alates 1947. a
on palestiinlastele iga kord, kui nad millestki keeldusid,
järjest vähem pakutud."
Neil ei tasu kohe keelduda, vaid öelda: "Jah, aga ..."
Nagu öeldud, see on poliitika.
Tasuks hakata Iisraeliga läbi rääkima.
Palestiinlased kaotavad teiste sümpaatia,
kui tehingu täielikult tagasi lükkavad.
Araabiamaailm on palestiinlastele oma nägemuse selgeks teinud.
Seni on araablased korrutanud Khartoumi otsuse (1967) kolme Ei'd:
"Ei rahule, ei tunnustamisele, ei kõnelustele Iisraeliga."
Nüüd ütles saudide juhitud araabiamaailm kõigile kolmele 'jah'.
Palestiinlased peavad mõistma,
et neid ei peeta enam Lähis-Ida keskseks probleemiks.
Samas on see poliitiline konflikt.
See mudel sai alguse endisest peaministrist, Yitzhak Rabinist.
Tema visioon 1995. a oli väga sarnane.
Rabin oli siiski palestiinlaste suveräänsuse vastu.
Aga kaardi osas on uus algatus Rabini nägemusele väga lähedal.
Nii 1995. a kui nüüd
saaks Iisrael 70 % territooriumist. Jätame selle meelde.
Dr Essmaeel, räägime veel kord
algatuse tagasilükkamisest palestiinlaste poolt.
Olen kuulnud Ramallah's ja mujal ka midagi muud.
Kas palestiinlased ei taha või neid ei huvita
kahe riigi lahenduse saamine?
Mõte ühest riigist on muutunud populaarsemaks
Iisraeli palestiinlaste alade tänavail.
Mil määral jätkavad nad selle tõrjumist?
Jared Kushner on tihti tsiteerinud
Iisraeli diplomaadi Abba Ebani sõnu:
"Palestiinlased ei haara kunagi võimalusest ..."
"Nad ei loobu kunagi võimalusest võimalusest loobuda." - Täpselt.
Ma pole mõttelugeja, kuid olen paljudega vestelnud.
Siin-seal kuuleb arvamusi palestiinlaste linnade tänavailt.
Neile ei meeldi ühe riigi mõte.
Seda väidab Iisraeli meedia,
kuid nad ise on selle vastu ja tahavad oma riiki.
Olen ise vestelnud mitme kõrgema juhiga.
Meediale räägivad nad, et toetavad kahe riigi lahendust,
kuid suletud uste taga tahavad ühte riiki:
"Kui meie rahvastik kasvab, võidame lahingu demograafiliselt."
Täpselt. Iisraeli palestiinlased ehk araablased,
kannavad üritustel ja isegi pulmades Palestiina lippu.
Kui õhutad neid Palestiina riiki minema, nad vihastavad.
Nende meelest oleks see etniline puhastus,
kuigi nad just rääkisid selle poolt.
Mõne päeva eest avaldati meelt Baqa al-Gharbiyyes.
Nad olid rahuplaani vastu, kandes Palestiina lippu,
kuigi linn ühendataks plaanis Palestiinaga.
Tänavail on palju hämmingut, kui üldse midagi.
Neil on pikk usaldamatuse ajalugu.
Neid on nii tihti alt veetud. Oma juhid, suurriigid
ja paljud teised on neid reetnud. Nad ei usu enam midagi.
Omavahel on neil kerge rääkida.
Aga kui peaks avalikult mingi poliitilise seisukoha võtma,
vallutavad mõistuse kõik hirmud: "Jälle tahab keegi meid alt vedada."
See psühholoogiline tõke tuleb ületada.
See pole tingimata seotud Iisraeli või just selle plaaniga.
Plaan nii võtab neilt maad kui annab seda.
Kui vaadata arve, ei kaota nad minu meelest kuigivõrd.
Jeruusalemm on ainus suur kaotus. See ettepanek ei lähe kindlasti läbi.
Ida-Jeruusalemm pole Jeruusalemm.
Maailma kahest miljardist moslemist ei aktsepteeri ükski,
et neil poleks asja müüride vahele. See on ilmselge.
Kushner ise ütles, et see on alles kontseptuaalne kaart.
Ettepanekuid võib arutada.
Olen õppinud poliitikast sedagi, et tuleb osata ei öelda.
Keelduda võib ka peenelt.
Sionistlik liikumine keeldus geniaalselt, öeldes 'ei',
ja andis nõusoleku, öeldes 'ei'.
Nad nõustusid Peeli lepinguga, 1947. a lepinguga ja teistega.
Öeldes 'jah', mõtlesid nad 'ei', sest neist ei piisanud.
Tänapäeva 'jah' on ka väga peenekoeline 'ei'.
Smotrich ja partnerid ei aktsepteeri Palestiina riiki,
mille pealinn on Abu Dis.
Netanyahu partnerid paremtiivas on seda avalikult öelnud.
Hr Oren, tahaksin kuulda sinu vastust
ja kas räägiksid ka plaani sõnastusest Templimäe teemal.
Esmapilgul öeldakse, et säilib piirkonna status quo, aga ...
Ja see 'aga' on suur muutus nn valitsevas olukorras.
Jordaania peab aktsepteerima, et kõik usundid võivad seal palvetada.
Sellega moslemid ei nõustu.
Praegu võivad Templimäel palvetada vaid moslemid
ning kristlased, juudid ja teised tohivad vaid külastada.
Muutus sõnastuses püüab rahustada,
kuid käsib ka lõpuks ellu viia usuvabaduse paikades,
mis on pühad ka teistele usunditele.
Siin on mitu aspekti. Vastan esmalt Fadi öeldule.
Sa ei üllatu, kui Ameerika juudid
kogunevad Manhattanil miitingul, lehvitavad Iisraeli lippu
ja toetavad nii Iisraeli õigust eksisteerida kui Iisraeli poliitikat.
Sa siiski ei oota, et nad Iisraeli koliksid.
Iisrael ja USA pole omavahel sõjas.
Nad ei tunne, et neil oleks kahestunud lojaalsus.
Nad on ühe maa kodanikud.
Südames soovivad nad head ka teisele riigile.
Iisraeli araablased ehk nn "1948. a araablased"
on nii põhjalikult Iisraeli integreeritud,
et jäävad pigem Iisraeli. - Tõsi.
Nad tahavad palestiinlastele suveräänsust ja iseseisvust,
aga teisel pool piiri. - See on mõistetav.
See pole nii lihtne.
Kuigi suur enamus Iisraeli araablastest kodanikke
on lojaalsed Iisraelile,
ei tõuse nad hümni ajal püsti.
Neil pole Iisraeli ja palestiinlaste lippe
mošeedes või institutsioonides, nagu Ameerika juutidel.
Nad on väga lojaalsed USA-le, nagu Euroopa juudid oma maadele.
Kuid Iisraelis see pole nii. Siinsed araablased saavad Iisraelist kasu,
kuid nende lojaalsus on midagi muud.
Lähme edasi. - See on seotud Jonathani teise küsimusega,
mis puudutab religiooni ja rahvusriigi pürgimuse kooslust.
Juudid on nii rahvus kui usund.
Araablased võivad olla nii moslemid kui kristlased.
Küsisid Templimäe kohta. Ca 70 aasta eest tehti ettepanek,
et ÜRO või kolm suurt usundit
võiksid valvata ja hoolitseda pühapaikade eest ühiselt.
Kristluses üksi on mitmeid uskkondi,
mis võitlevad mitmete eri kirikute omandi- või hooldusõiguse pärast.
Asi on äärmiselt keerukas.
Paljud vanad konfessioonid
omavad Jeruusalemmas märkimisväärseid maaalu.
Neile kuulub ka Knesset,
mida Iisraeli valitsus parlamendi jaoks rendib.
Saateaeg läheneb lõpule. Saate võimaluse hinnata,
mis suunas olukord liigub. Hr Diker, alustame teist.
Kui keegi arvab teadvat, mis Lähis-Idas juhtub,
on ta kas hasartmängija või rumal.
Meil on põhimõtteline visand
võimaliku, demilitariseeritud Palestiina riigi jaoks.
Ühelegi iseseisvusliikumisele pole varem pakutud 50 miljardit USD
ja arenguks Lääne täit toetust.
Sellest võiks saada Lähis-Ida Hongkong.
Kui palestiinlastest keskklassi mehed ja naised, kes teavad,
mis tähendab töötada ja ehitada majandust, vastu hakkaksid,
öeldes: "Aitab mängudest. Olete kõik plaanid tagasi lükanud.
Meie majandus on nii viletsas seisus. Hakkame Iisraeliga läbi rääkima."
Dr Essmaeel. - Reaktsiooni esimene faas on šokk.
Iisraellased pooldavad
ja palestiinlased lükkasid ettepaneku tagasi.
Nüüd hakkab dünaamika muutuma.
Iisraeli parteides kõlab üha enam vastuhääli,
mitte ainult paremtiivas. Iisraellasi elab ka aladel, mis ära antaks.
Araablaste seas kõlab ettepanekuid plaani täpsemalt uurida.
See tuleks nö alla neelata.
Oli tark soovitus ettepanekut neli aastat seedida.
Trump teab, et võidab novembris tõenäoliselt valimised.
See on üsna tõenäoline. Saame näha, mis saab.
Dünaamika on oluline. - Hr Oren?
Plaani avaldamine ajastati Iisraeli valimiste eele.
See oli plaanile nii kasuks kui kahjuks.
Netanyahu tahab kaasosalust.
Tema rivaalid tahavad oodata ära valimistulemusi ja siis järele mõelda.
Kas mingi annekteerimine on veel enne valimisi võimalik?
Ei mingit annekteerimist ilma esinduseta.
Saateaeg on otsas. Aitäh, hr Diker, hr Oren ja dr Essmaeel!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri