Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Ennen päivän aihetta meidän on hyvästeltävä rakas ystävä ja kollega, -
joka on tuttu studiostakin: tri Emily Landau.
Hän oli maan huippuasiantuntijoita ydinaseiden leviämisessä.
Hän menehtyi alkuviikosta. Ystävät ja katsojat jäävät kaipaamaan häntä.
Uuden vuoden alkuun Israelin tiedusteluyhteisö, -
ulkopuoliset asiantuntijat ja ajatushautomot -
ovat julkaisseet arvionsa Israelin turvallisuustilanteesta.
Uusi, laaja konflikti on mahdollinen.
Se voi niellä myös juutalaisvaltion mukaansa.
Mikä odottaa Israelia ja sen kansaa vuonna 2020?
Vieraanamme on tänään reservin prikaatinkenraali Jossi Kuperwasser, -
julkisasioiden keskuksen Lähi-idän tapahtumien projektijohtaja.
Tervetuloa myös Amir Oren sekä tri Eran Lerman, -
joka on Strategia ja turvallisuus -instituutin varajohtaja -
ja Shalem-korkeakoulun luennoitsija.
Oren, antaisitko meille tilannekuvan Israelin turvallisuushaasteista?
Ensin sananen menettelytavasta.
Panelistimme Kuperwasser ja Lerman kuuluvat tiedusteluyhteisöön.
He tekevät vuosittain ja tarvittaessa päivittäinkin asian parissa.
He osallistuivat turvallisuusarvion laatimiseen.
Sotilastiedustelun johtaja vahvisti arvion ja se annettiin kabinetille.
Israelissa sotilastiedustelu johtaa -
vuosiarvioiden laatimista.
Vaikka kabinetti vaaleilla valittuna ryhmänä valvoo -
armeijaa ja tiedusteluyhteisöä, -
se, mitä Jossi ja Eran ystävineen kirjoittivat, on nyt maan laki.
Yleensä arvion tärkein virke on se, -
onko uuden sodan syttyminen todennäköistä tänä vuonna.
Se läksy opittiin vuoden 1973 sodasta, -
jota pidettiin katkerana yllätyksenä.
Viime vuosina yleinen konsensus -
tiedusteluammattilaisten keskuudessa sekä hallituksessa on ollut se, -
että suunnitellun sodan riski ei ole korkea: -
Israelin viholliset tuskin ryhtyvät sotaan, ovatpa he naapureitamme, -
palestiinalaisia tai iranilaisia. Nyt tilanne on toinen.
Meitä uhkaavat vaarat ovat kasvaneet useilla rintamilla.
Suurin pelko on se, että jos konflikti puhkeaa, -
se ei rajoitu vain yhdelle rintamalle -
vaan käsittäisi kaikki Israelin rintamat.
Kenraali Kuperwasser, vasta viikko sitten -
Yhdysvallat päätti suorittaa tarkan iskun -
ja tappaa Iranin vallankumouskaartin Quds-joukkojen komentajan, -
Qassim Suleimanin.
Varamies on jo nyt korvannut hänet.
Iranilaiset vannovat silti kostoa.
Israelin arviot käsittelevät tarkasti Israelin turvallisuustarpeita.
Israelilla on myös muita intressejä Lähi-idässä, -
kuten amerikkalaisjoukkojen turvallisuus alueella.
Kuinka pitkälti tämänhetkinen arvio pitää paikkansa?
Vai onko se pragmaattinen tilannearvio, -
joka vaatii uudelleenarviointia ja muutoksia jatkuvasti sen mukaan, -
mitä milloinkin tapahtuu?
Arviota täytyy tietysti muokata jatkuvasti, -
koska tilanne muuttuu koko ajan -
ja koska riskitaso vaihtelee.
Tällä hetkellä tilanne on se, -
että Lähi-idän pragmatistien ja radikaalien sota, -
joka tarkoittaa lähinnä Iranin radikaaleja ja islamilaista hallintoa, -
on muuttunut kuuden viime kuun aikana.
Yhdysvallat päätti alkaa painostaa Irania mahdollisimman paljon -
sen ydinohjelman suhteen, mikä on kuitenkin vaikuttanut koko Iraniin, -
ja nyt siitä on tullut taistelun osapuoli.
Se on muuttanut pragmatistien ja radikaalien voimasuhteita Lähi-idässä.
Iranilaisilla ei ole hyvää vastausta muutokseen.
Iranilaiset ovat turhautuneita.
He yrittävät lieventää painetta voimankäytöllä, mikä ei toimi.
Iranissa on esillä kaksi kilpailevaa näkemystä, -
mitä tilanteen suhteen pitäisi tehdä.
Yksi: "Emme voi haasteelle mitään, puhutaan amerikkalaisille."
Se kävisi kalliiksi Iranin asemalle Lähi-idässä.
Toinen vaihtoehto kuuluu: "Käytetään enemmän voimaa.
Ehkä amerikkalaiset alkavat kärsiä tappioita.
Tämä on vieläpä vaalivuosi Yhdysvalloissa.
Verenvuodatukseen ei ole varaa, joten ehkä he luovuttavat."
Se oli Suleimanin lähestymistapa.
Nyt siitä on tullut myös Iranin hallinnon lähestymistapa.
Neuvotteluihin ei voida palata.
En osaa sanoa, milloin ja miten Iran toimii, mutta panokset kovenevat.
He ryhtyivät uhkapeliin, -
ja kun se ei pakottanut amerikkalaisia suunniteltuun väsytystaisteluun, -
he alkoivat iskeä amerikkalaiskohteisiin.
Sen seurauksena USA kosti raskaasti hankkiutumalla eroon Suleimanista -
ja uhkasi iskeä 52 kohteeseen Iranissa.
Nykytilanne on tällainen.
Iran pohtii, millä tavalla se reagoisi tilanteeseen voimakkaammin.
Meidän täytyy Israelissa muistaa, -
että olemme Iranin ja sen tukijoiden mahdollinen kohde.
Tarkoitan Iranin lisäksi koko Iranin leiriä, -
johon kuuluu Hizbollah ja Irania tukevat palestiinalaisryhmät.
Ne kaikki voivat jossakin kohtaa tulevaa vuotta ryhtyä -
väkivaltaisiin toimiin Israelia vastaan, niin että Israelin täytyy kostaa.
Tässä tilanteessa meidän on pysyttävä erityisen hereillä -
ja oltava valmiina estämään kaikki yritykset iskeä meihin.
On paljon parempi iskeä ennalta kuin kärsiä iskun seuraukset.
Emme voi taata, että selviämme kaikesta. Viime vuosina -
olemme onnistuneet estämään Iranin useimmat yritykset iskeä meihin.
Jos onnistumme jatkossakin yhtä hyvin, voimme laskea uhkatasoa.
Jos emme onnistu, -
saatamme joutua mukaan johonkin isompaan yhteenottoon.
Mainitsen vielä yhden asian. - Lyhyesti.
Vaikka se iskisi meihin, se tosiasia, että Yhdysvallat on mukana, -
tuo meille toivoa, että pragmatistit ja Israel ovat niskan päällä, -
jos sellaista tapahtuisi. - Aivan.
Tri Lerman, tarkastellaan viime viikon operaatiota.
Jerusalemissa siihen suhtauduttiin myönteisesti, -
mutta pyrittiin myös selventämään, ettei Israel osallistunut operaatioon.
Pyrittiin välttämään se, mistä Kuperwasser puhui, -
että Israel joutuisi kohteeksi mahdollisessa yhteenotossa, -
vaikka mahdollisuutemme välttyä siltä on hyvin rajallinen.
Kun nyt Suleimani surmattiin iskuoperaatiossa, -
rajoittaako se Israelin kykyä toteuttaa lupauksiaan?
Iran reagoi operaatioon muun muassa vetäytymällä heti JCPOA:sta -
eli vuoden 2015 ydinsopimuksesta.
Voimmeko me nyt tehdä ennaltaehkäisevän iskun -
Iranin ydinohjelmapäämääriin ilman Yhdysvaltojen suostumusta?
Ensinnäkään en usko, että kysymys on relevantti.
Yhteistyö ja koordinointi Iranin ydinohjelma-asiassa -
Israelissa ja Yhdysvalloissa on ennennäkemätöntä.
Jaetaan kysymys kahteen erilliseen keskusteluun.
Israel ei etäännyttänyt itseään USA:n operaatiosta välttyäkseen iskulta.
Tarkoitus oli välttää pelaamasta iranilaisten pussiin.
Iran kertoo tarinaa israelilaisesta salaliitosta kaiken takana.
Ei, vastuu Suleimanin kohtalosta on kokonaan Iranin, -
koska se päätti iskeä amerikkalaiskohteisiin. Siinä se.
Se ei ollut Israelin junailema operaatio vaan seuraus siitä, -
että Iran päätti kiristää jännitteitä pykälää kovemmalle tasolle, -
kuten kenraali Kuperwasser kuvaili.
Mitä amerikkalaiset tai Trump päätti?
Trump valitsi käytettävissä olevista vaihtoehdoista sen, -
että USA näytti Iranille hallitsevansa konfliktin kärjistymistä, -
kuten sitä koskevassa teoriassa siitä puhutaan.
Jos Iran heittää tuolin, USA heittää pöydän.
Jos taas kaapin, USA koko rakennuksen.
Yhdysvallat kykenee...
Presidentti Trump on sanonut asian brutaalisti mutta osuvasti Twitterissä.
Vaikka se maksoi Yhdysvalloille kaksi biljoonaa dollaria, -
sillä on rahkeet säilyttää konfliktin kärjistymisen hallinta itsellään.
Loppujen lopuksi on katsottava syvemmälle kuin Suleimanin iskuun.
JCPOA-sopimuksen hylkääminen ei johtunut Suleimanin murhasta.
Se oli aikataulutettu prosessi. Neljäs askel on jo julistettu -
ja viides olisi tapahtunut ennemmin tai myöhemmin.
Isku vaikutti aikatauluun ehkä vain viikoilla tai korkeintaan kuukausilla.
Lopputulos olisi ollut sama.
Iran aikoi luopua JCPOA:n rajoituksista.
Onko sodan syttyminen mahdollista vuonna 2020?
Tarkastellaan vuoden 2020 jälkipuoliskoa.
Siitä on puhuttu JSS 2020 -arviossa.
Jos Iran vuoden 2020 toisen puoliskon lähestyessä ei ainoastaan puhu siitä -
vaan todella rikkoo JCPOA-sopimusta niin, -
että se ensin rikastaa uraania 3,5 prosenttiin merkittävissä määrin -
ja siitä 20 prosenttiin, ja sitten vielä tekee siitä ydinmateriaalia, -
silloin Yhdysvaltojen tai Israelin tai molempien täytyy toimia.
Oren, NATO on ilmaissut tukensa Yhdysvaltain toimille.
Mikä NATO toisaalta on nykypäivänä?
Turkin mukaan Yhdysvaltain päätös vain kärjisti jännitteitä Lähi-idässä.
Turkki on erottamaton ja toiseksi suurin NATO-maa tällä hetkellä.
Miten Israel suhtautuu nyt Turkkiin?
Katsooko se sitä tällä kertaa eri valossa?
Vuonna 2020 pohjoisrintamalla on sekä vanhoja haasteita -
että uusia, vallitsevampiakin haasteita.
NATO laati loppuvuodesta taulukon, -
kuinka paljon sen jäsenmaat ovat panostaneet yhteiseen puolustukseen.
Niin Trump kuin hänen edeltäjänsäkin -
ovat puhuneet vastuun jakamisesta.
Kävi ilmi, että puolustusbudjetti, johon tri Lerman viittasi, -
oli Obaman aikaan suurempi kuin se on ollut nyt Trumpin aikaan, -
vaikka hän siitä paljon puhuukin.
Mutta koska mielikuvat ovat toisinaan todellisuutta tärkeämpiä, -
se on tunnettu tosiasia, että Trump antoi puolustukseen -
enemmän varoja ― tietenkin kongressin suostumuksella.
Turkki on NATO-jäsenenä piikki muiden jäsenten lihassa.
NATOssa päätöksentekoon vaaditaan konsensus.
Israelille Turkki on perifeerinen asia tällä hetkellä.
On niin paljon muita uhkia ja vihamielisiä joukkoja.
Ehkä Israeliin vaikuttaa Libyan tilanne.
Turkki on lähettänyt Libyaan joukkoja.
Turkki uhkaa Israelin, Kyproksen, -
Kreikan ja Italiankin yhteistyötä kaasuputkiasiassa.
Ehkäpä Erdoganin johdolla muotoutuu aktiivinen turkkilaisrintama.
Mutta juuri nyt Israelilla on kädet täynnä muita huolia: -
Iran, Hizbollah, Hamas ja Palestiinalainen islamilaisen jihad, -
voimistuva Syyrian armeija, -
jos Bashar al-Assad onnistuu vakauttamaan maansa.
Turkki on vasta Israelia uhkaavien vaarojen listan loppupäässä.
Kaasuputkesta tahtoisinkin kysyä tri Lermanilta -
myöhemmin keskustelun aikana. Ensin kuitenkin kenraali Kuperwasser.
Hamasin johtaja Ismail Haniyeh -
osallistui Qassim Suleimanin hautajaisiin Teheranissa.
Hän sai myös kunnian pitää muistopuheen iranilaiskenraalille.
Alkavatko palestiinalaiset puhua aktiivisemmin Iranin puolesta -
Israelin vastaisella rintamalla?
Hamasin ja Islamilaisen jihadin palestiinalaiset -
kuuluvat Iranin akseliin.
Ne ovat saaneet Iranilta teknologista, taloudellista ja poliittista apua.
Niiden täytyy ilmaista sitoumuksensa Iraniin sen suruaikana.
He tekevät niin myös siksi, koska he kuuluvat radikaaliakseliin -
joka taistelee pragmaatikkoja vastaan jopa palestiinalaisten kesken -
mutta laajemmin koko Lähi-idän areenalla.
He osoittivat tukeaan, vaikka se oli heille riskialtista kahdesta syystä.
Ensiksikin he yrittävät sopia riitansa Egyptin kanssa.
Egypti oli käskenyt olla osoittamatta tukea, mutta silti he tekivät niin.
Toiseksi palestiinalaisryhmät yrittävät laatia Israelin kanssa -
jonkinlaista järjestelyä, joka takaisi vakautta gazalaisille -
ja niille israelilaisille, jotka asuvat Gazan rajan lähellä.
Sopimuksen saavuttaminen on heidän etujensa mukaista.
He osoittavat kunnioitusta Iranille mutta varovat iskemästä Israeliin, -
koska he tietävät, että Israel kykenee vastaamaan raskaasti, -
samoin Egypti.
He uskovat, että Egypti suuttuu hetkeksi ja unohtaa sitten koko asian.
Israelilaiset eivät kuitenkaan unohda, ja se on se ongelma.
Palestiinalaisten asiaan vaikuttaa lisäksi toinenkin asia tänä vuonna.
Kaikki liittyy tavalla tai toisella siihen, että USA:ssa on vaalivuosi.
Amerikkalaiset esittävät jossakin vaiheessa -
rauhansuunnitelman palestiinalaisten ja Israelin konfliktiin.
Palestiinalaisten on pakko tehdä asialle jotakin.
Myös Fatah palestiinalaishallinnossa, siis Abbas ja muut, -
joutuvat kritisoimaan suunnitelmaa.
Hamas tulee olemaan vielä vastahankaisempi asiassa.
He odottavat jo maaliskuun 30:ttä, jota he kutsuvat "paaston päiväksi".
Sinä päivänä he tahtovat jatkaa toimintaansa Gazan rajalla.
Silloin saattaa siis syntyä epävakautta.
Laajuudeltaan se on tietysti vähäisempää -
kuin mitä iranilaisilta tukijoineen voidaan odottaa.
Se on silti hyvä pitää mielessä.
Rauhansuunnitelma aiheuttaa kaaosta Israelin―palestiinalaisten konfliktissa.
Tri Lerman, itäisestä kaasuputkesta on keskusteltu -
viime kuukausina ja vuosina. Viime viikkojen aikana keskustelu kiivastui, -
kun Turkki ja Libya allekirjoittivat sopimuksen -
aluevesien yksinomaisesta talousvyöhykkeestä (EEZ).
Sitä ei ole tunnustettu kansain- välisesti eikä edes länsimaissa.
EU reagoi asiaan melko raivokkaasti. - Niin, melko jyrkästi.
Missä määrin se aiheuttaa Israelille haastetta, kun otetaan huomioon -
Israelin sopimus kaasuputkesta Kyproksen ja Kreikan kanssa?
Aiheuttaako se samanlaisen tilanteen kuin joitakin viikkoja sitten aiheutui,-
kun Turkin merivoimat pakotti israelilaisen tutkimusaluksen -
poistumaan Kyproksen aluevesiltä -
mahdollisten jälkiseurausten vuoksi.
Jännitteet saattavat kyllä kiristyä, mutta taistelu siitä tuskin puhkeaa.
Emme ole ainakaan yksin.
Turkkilaiset piirsivät putatiivisen, diagonaalisen EEZ-käytävän -
Fayez Serrajin hallituksen kanssa. Se hallitsee Tripolia, ei koko Libyaa.
Käytävän tarkoitus on saartaa Kypros ja Egypti.
Israelista ei pidetä Erdoganin hallituksessa, -
mutta Turkki on lähes ilmiriidoissa Egyptin kanssa.
Turkki kutsuu al-Sisin hallintoa vallananastajiksi.
He pitävät yhä edesmennyttä johtajaa, Mursia, -
menetettynä liittolaisena. - Mursi kuului Muslimiveljeskuntaan.
Oikeus ja kehitys -puolue, AKP, pitää itseään "Muslimiserkuskuntana".
Lisäksi kaikkeen vaikuttaa Kypros-kysymys.
Itä-Välimerellä vaikuttaa kaksi leiriä, -
jotka leikkivät kissaa ja hiirtä siitä, minne kaasuputki voisi johtaa.
Siitä ei ehkä tule mitään tänä vuonna, koska edes esitutkimus ei ole valmis.
Mutta Libyassa tilanne alkaa jo kärjistyä.
Israel on vain erittäin epäsuorasti osallisena asiaan.
Huolissaan se kyllä on.
Tahdomme Egyptin kukoistavan.
Turkin me asetamme asemaan, jossa sen täytyy mukautua.
Turkin pitää myös hylätä marraskuinen sopimuksensa Libyan kanssa.
En osaa arvioida, valtaavatko Haftarin joukot Tripolin.
He ovat edenneet pitkälle aivan viime päivinä.
Aika dramaattisia vaiheita vuoden 2020 alkuun.
Sirte kaatui Libyan kansalliselle armeijalle eli Haftarin joukoille, -
joita tukee kummallinen yhdistelmä maita: -
Egypti, Ranska ja Venäjä, -
mukaan lukien sotilasyritys Wagner- ryhmä, jota johdetaan Moskovasta.
Sirten kaatuminen oli hälyttävä käänne Serrajin hallitukselle.
Edessä on taistelu, joka voi ratkaista Turkin strategian tulevaisuuden.
Jos Tripoli kaatuu Haftarin puolelle...
Silloin koko sopimus raukeaa tyhjiin.
Oren, mikä on seuraava haaste, -
johon meidän pitäisi nyt kääntää katseemme?
Ei niinkään kääntää katsetta vaan tarkkailla villiä korttia -
eli hallinnonmuutosta tai vähintäänkin sen päämiehen muutosta.
Se voi tapahtua Iranissa, jos jotakin tapahtuu Khameneille.
Se voi tapahtua Ramallassa, -
jos Abbas lyöttäytyy Arafatin rinnalle marttyyriksi.
Palestiinalaiseen mytologiaan.
Saattaa se tapahtua luonnollisestikin.
Jerusalemiin saatetaan saada uusi hallitus ja pääministeri.
Eikä unohdeta Libanonia. - Libanonia valvotaan jatkuvasti, -
sillä hallitus on jakautunut kahtaalle: Hizbollahiin ja muihin eri joukkoihin.
Se voi käydä myös Washingtonissa.
Kaikkien sisäiset suhteet vaativat tarkkailua. Monia muitakin on.
Putin taitaa olla ainoa, joka jatkaa varmasti virassa.
Kaikki nämä voivat vaikuttaa siihen, mitä täällä tapahtuu ja milloin, -
kuka toimii ensin, kuka liittyy taisteluun ja kuka pysyy erossa siitä.
Siitä tulee kiintoisaa. - Aikamme alkaa loppua.
Kenraali Kuperwasser, mitkä ovat mielestänne päähaasteet?
Merkittävin taistelukenttä on Irak.
Irakin hallituksen kohtalon päättävät pragmaatikot ja radikaalit, -
jotka molemmat ovat törmäyskurssilla Irakin kaduilla.
Huhut amerikkalaisten lähtemisestä kiistettiin myöhemmin.
Nämä asiat osoittavat, että Irak on merkittävin taistelukenttä.
Iran ei salaile pyrkimystä ajaa amerikkalaiset pois Irakista -
kostoksi Suleimanin kuolemasta.
Amerikkalaiset eivät tahdo lähteä.
Kuka korvaa pääministerin, joka on jo eronnut virastaan?
Irakin kohtalo on kriittinen myös sen strategisen sijainnin vuoksi.
Se on matkan varrella Iranista Syyriaan ja uhkaamaan Israelia.
Se on minusta merkittävin asia. Toinen tärkeä kysymys kuuluu, -
mitä tapahtuu Yhdysvaltain vaaleissa demokraattisen puolueen sisällä.
Tilanne on uskomaton. Puolueen luonne on muuttunut.
Ensi kertaa Israel ei voi väittää vaaleja kahden puolueen jutuksi.
Israelin turvallisuuden kannalta se on hyvin huolestuttavaa.
Tri Lerman. - Jos Iranin kanssa syttyy sota, -
meidän on tärkeää valmistautua hyvin liikesodankäyntiin, -
tuhota Hizbollah nopeasti ja tehokkaasti.
Samalla Israelin kansalaisia täytyy valmistella ajanjaksoon, -
jollaista emme ole koskaan kokeneet.
Kansallinen ykseys on ehdottoman tärkeää.
Aikamme päättyy. Kiitos kenraali Kuperwasser, herra Oren ja tri Lerman
Kiitos myös katsojille. Ensi kertaan!
TRI EMILY LANDAUN MUISTOLLE 1960―2020
Suomennos: Maija Tuukkanen