Tervetuloa vuoden 2020 -
ensimmäiseen Jerusalem studioon!
Vuoden tärkeimpiä aiheita -
on epäilemättä Israelin ja Syyrian suhde.
Syyrian 9-vuotinen sisällissota on päättymässä, -
mutta maassa on yhä Israelia uhkaavia joukkoja, -
erityisesti Iranin vallankumouskaartin Quds-joukot ja Hizbollah.
Aiheesta keskustelevat tohtori Nir Boms -
Tel Avivin yliopiston Moshe Dajan -keskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren, -
professori Zeev Hanin Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista -
ja reservin eversti, kulttuuristrategi Reuven Ben Shalom -
Terrorinvastaisesta instituutista.
Herra Oren, mitä viime aikoina on tapahtunut, -
ja mitä on odotettavissa vuonna 2020?
Vain noin 220 kilometriä erottaa, tai yhdistää, riippuen näkökulmasta, -
Damaskoksen ja Jerusalemin.
Maiden välillä on toki -
kahdenkeskisiä kiistakysymyksiä.
Tärkeämpää on kuitenkin Jerusalemin ja Teheranin etäisyys, -
joka on noin 1600 kilometriä, -
samoin Jerusalemin ja Moskovan väliset 2600 kilometriä ilmateitse.
Autolla ajaen matka olisi tietysti pidempi.
Venäjähän on holhonnut Damaskosta yli 60 vuotta, -
1950-luvun puolivälistä lähtien.
Israelin ongelmat pohjoisessa, tai oikeastaan koillisessa, -
koska Libanon on luoteessa, -
liittyvät yhä siellä olevaan Iraniin.
Se yrittää asettua sinne sotilaallisesti käyttäen omia Quds-joukkojaan, -
Iran-mielisiä militioita, joihin värvätään šiiamuslimeja -
Pakistanista, Afganistanista ja muualta, -
sekä Hizbollahia, -
joka lähettää väkeään häiriköimään Israelia Golanille.
Se uhkaa käyttää Golania uutena sotarintamana, -
mikäli Israel hyökkää Hizbollahia vastaan tämän omalla reviirillä.
Nämä kaikki seikat antavat syytä olettaa, että konflikti syttyy pian, -
varsinkin se, että operaatiot Syyriassa hieman kiihtyivät joulukuussa, -
ja Israelin puolustusvoimat ottivat siihen osaa.
Tohtori Boms, vuonna 2011 lähti käyntiin tapahtumasarja, -
joka johti pahimpaan humanitaariseen kriisiin sitten toisen maailmansodan.
Syyria on toiminut kansainvälisten ja alueellisten voimien pelikenttänä.
Ne ovat repineet tuota historiallisesti merkittävää maata -
kukin omien intressiensä suuntaan.
Missä määrin Syyriaa yritetään nyt rakentaa uudelleen, -
vai riehuuko konflikti edelleen, erityisesti Luoteis-Syyrian Idlibissä?
Idlib on täynnä jihadistijärjestöjä, -
kuten Tahrir al-Sham sekä Isisin ja al-Qaidan eri haarat.
Valitettavasti Syyrian kansannousu muuttui sisällissodaksi -
ja sitten etniseksi sodaksi -
ja sijaissodaksi, joka jatkuu yhä.
Jo vuoden 2018 lopussa -
aloimme juhlia "Syyrian sodan loppua".
Assad sanoo voittaneensa sen, -
ja myös presidentti Putin on sitä mieltä, että sota on päättynyt.
Presidentti Trump voitti sodan Isisiä vastaan, -
ja hän voi nyt vetää joukkonsa maasta.
Ainoat häviäjät ovat syyrialaiset, -
jotka ovat menettäneet kotinsa sodan aikana.
Seitsemän miljoonaa syyrialaista lähti pakolaisiksi.
Nyt tässä loputtomassa loppuvaiheessa -
kuolonuhreja ei sentään tule 20 000 kuukaudessa, -
mutta vuonna 2019 kuoli edelleen 6000―8000 ihmistä.
Syrian Observatoryn mukaan -
Syyriassa tehtiin kesästä lähtien 150 poliittista salamurhaa.
Se antaa viitteitä yhä meneillään olevista konflikteista.
Millaisen voiton Assad on saanut?
Hän hallitsee hieman alle 70 prosenttia maasta.
Syyrian armeijalla oli 230 000 sotilasta ennen sotaa, -
mutta nyt vain 30 000―50 000.
Loput ovat militioita ja ulkomaisia joukkoja.
Maassa on iranilaisia, venäläisiä, ja vielä amerikkalaisiakin, -
ja hieman brittejä ja ranskalaisia.
Turkkilaiset hallitsevat pohjoisosia, -
ja siitä huolimatta kurdit hallitsevat edelleen lähes 30 prosenttia maasta, -
ja kapinalliset ovat yhä Idlibissä.
Tämä on tilanne vuoden 2020 alkaessa. Sota ei ole päättynyt.
Professori Hanin, -
Venäjä on saanut paljon vaikutusvaltaa Syyriassa -
ja myös sitä ympäröivissä maissa.
Turkki on kääntymässä pois lännestä kohti Moskovaa -
asekaupoissa ja ydinhankkeissa.
Israelilla on hyvät kommunikointiyhteydet Venäjään, -
mutta Israelin on oltava koko ajan varpaillaan sen kanssa.
Jordanian kuningas sanoi, että Venäjä on Lähi-idän tärkein toimija.
Venäjä kasvattaa ansioluetteloaan askel askeleelta.
Se teki sitä jo Neuvostoliiton lipun alla, -
mutta nyt Venäjä vaikuttaa Lähi-idässä voimakkaasti -
jossain määrin Iranin avustuksella.
Iran yrittää päättäväisesti pysyä Moskovan suosiossa.
Mitä Syyriassa tapahtuu, ja miten se vaikuttaa Israeliin?
Venäjän virallinen ideologia on nyt -
"nouseminen ylös polvilta", -
eli Venäjän kunnian palauttaminen.
Etnis-nationalistisen demokraattisen valtion rakentaminen epäonnistui, -
joten Venäjä on palannut imperialismiin.
Siinä tavallaan yhdistyvät vanha vallankumousta edeltänyt Venäjä, -
Neuvostoliitto ja sen jälkeinen näennäisdemokraattinen imperiumi.
Vaikka väestön tuki Syyria-hankkeelle on vähenemässä, -
Syyria on kuitenkin ainut asia, joka yhdistää "Kremlin torneja", -
eli Venäjän eri eliittiryhmiä, -
sotilaallista, byrokraattista, turvallisuuseliittiä -
sekä öljy- ja ydinlobbausryhmiä.
Nämä kaksi lobbausryhmää kannattavat yhteistyötä -
joko Israelin tai Turkin, tai Iranin, tai muiden maiden kanssa -
tai vientiä Euroopan markkinoille.
Yhdestä asiasta kaikki ovat kuitenkin samaa mieltä: -
se tyhjiö, joka Syyriaan muodostui amerikkalaisten lähdettyä, -
on täytettävä venäläisjoukoilla ja Venäjän intresseillä.
Entä kaikki muu?
Eri ryhmät kiistelevät siitä, mitä pitäisi tehdä.
Mitä tehdä Turkille?
Onko Turkki Venäjän liittolainen, -
ja pitäisikö Erdoganille antaa se, mitä hän Venäjältä haluaa, -
vai pitäisikö Turkillekin asettaa punaiset rajat?
Ydinlobbarit haluavat läheisempää yhteistyötä Iranin kanssa.
Kuten sanoitte, Turkkia kiinnostaa yhteistyö Venäjän kanssa, -
joten Moskovan pitäisi tiivistää lisää tätä kolmiota -
Iranin, Turkin ja Venäjän välillä.
Toisaalta presidentti Putinin hallinto kysyy aiheellisesti, -
mitä tehdä Venäjän ja Israelin välisille sopimuksille.
Viime kuussa Israel teki Syyriassa paljon operaatioita, -
joista osan se on vahvistanut ja osan ei.
Se on herättänyt tyytymättömyyttä sekä Kremlissä -
että Smolenskin torilla ulkoministeriössä, -
ja myös puolustusministeriössä.
Toistaiseksi niiden reaktiot ovat olleet lieviä, -
israelilaisturistien tulon estämistä ja julistuksia, -
joita se tekee ehkä enemmän muodon vuoksi -
kuin ajaakseen oikeasti Venäjän etuja.
Kukaan ei tiedä, mitä tapahtuu, -
mutta pian tiedämme enemmän, kun Putin vierailee Jerusalemissa.
Saamme ehkä tietää, -
pysyvätkö Moskovan ja Jerusalemin sopimukset voimassa, -
vai pitääkö meidän sopeutua uusiin olosuhteisiin Syyriassa.
Ja vielä yksi asia.
INSS:ssä oli hiljattain konferenssi Venäjän ja Israelin suhteista.
Esitin siellä jälleen sen ajatuksen, -
että Israelissa on kaksi ryhmää, Kreml-optimistit ja -pessimistit.
Eräs kollega sanoi, että ehkä on kolmaskin ryhmä: Kreml-realistit.
Jos tilanne on tämä, -
Venäjän ja Israelin konflikti Syyriassa on väistämätön.
Itse en ole vieläkään sitä mieltä.
Eversti Ben Shalom, kysyisin Israelin puolustuksellisesta näkökulmasta.
Miten huolissaan Israel on Syyrian tilanteesta vuonna 2020?
Arvioiden mukaan edessä on haastava vuosi.
Nyt puhutaan koordinointimekanismin kohtalosta Venäjän kanssa, -
kulissien takana käytävistä keskusteluista Turkin kanssa -
sekä Syyrian paikallisista järjestöistä, kuten kurdeista, -
joita Israel on äänekkäästi tukenut.
Monet Lähi-idässä toimivat vallat haluavat muovata Syyriaa -
ja saada sopimuksia siellä.
Niillä on tavoitteita koko Lähi-idässä.
Israel haluaa vain rauhaa rajoilleen.
Jos Syyriasta ei tulisi mitään rajan yli, eikä mikään uhkaisi Israelia, -
Israel ei osallistuisi Syyrian tapahtumiin millään lailla.
Haluamme vain vakautta Syyriaan.
Syyria on malliesimerkki mutkikkuudesta, mutta ei kaaoksesta.
En usko minkään osapuolen haluavan sotaa.
Nehän ovat siellä ajaakseen taloudellisia ja strategisia etujaan, -
ja sota vaarantaa ne edut.
Ihmisluonto on vain sellainen, -
kun voimat ryhmittyvät ja uhkauksia lentelee.
Israelilaisministeritkin osallistuvat siihen puheillaan ja uhkauksillaan.
Uusi puolustusministerimme on esitellyt äänekkäästi omaa linjaansa.
En tiedä, vastaako se hallituksen linjaa, mutta kuulostaa siltä, -
että puolustusministeri kiihdyttäisi Israelin toimintaa Syyriassa.
Naftali Bennett.
Libanonissa on vuosia koottu valmiuksia Israelia vastaan, -
ja ajoittain se on puhjennut täyteen sotaan Hizbollahia vastaan.
Israel ei silti tee iskuja Libanoniin, koska tilanne on mutkikas.
Syyriassa Israel on tehnyt satoja iskuja.
Israelilla on kaikenkattava ylivoima. Se ei ole mikään salaisuus.
Israelin tiedusteluvalmiudet ovat ällistyttävät.
Pystymme iskemään tarkasti mihin tahansa kohteeseen -
vain nappia painamalla.
F-35-hävittäjää ei tarvitse lähettää.
Israelin armeija seuraa tarkasti, milloin tilanne puhkeaa, -
ja eliminoi valmiuksia ennen kuin niitä käytetään meitä vastaan.
Lisäisin siihen, -
että Israelin puolustusoppi on kehittynyt vuosien mittaan.
Vuoden 1956 sotaa lukuun ottamatta -
ennaltaehkäisevä sota ei ole tullut kysymykseen.
En tarkoita ennaltaehkäisevää iskua -
juuri kun vihollinen on iskemässä, ja uhka on välitön, -
vaan ennakoivaa sotaa vihollisen kokoamia valmiuksia vastaan.
Vuoden 1982 Libanonin sota, jota Begin sanoi "vapaavalintaiseksi", -
tuli niin kalliiksi sekä tappioiltaan että poliittisesti, -
että muut israelilaishallitukset välttelivät niitä.
Siksi Hamas ja Hizbollah saavat kerätä asevarastojaan rauhassa.
Israel ei iske ensin, vaan ainoastaan vastaa iskuihin.
Iranin levittäytyminen Syyriaan on poikkeus.
Kun Israel havaitsee, -
että iranilaiset tai Iranin sijaistaistelijat yrittävät perustaa -
ilmatukikohtaa miehittämättömille taistelulentokoneille, -
tai tiedusteluasemia Israelin havainnointiin, -
tai kun ohjus- tai konetuliasejoukot vaanivat rajan takana, -
Israel iskee, eikä jää odottamaan provokaatiota.
Israel työskentelee väsymättä Iranin linnakkeita vastaan Syyriassa.
Tohtori Boms, onko Iran Israelin ainut huolenaihe, -
vai huolettaako Israelia myös Turkin ja Iranin lähentyminen?
Presidentti Erdogan ylistää persialaista runoutta -
ja tapaa usein Hassan Ruhania.
Varajohtajat ja diplomaatit tekevät laajaa yhteistyötä, -
ja Venäjä kohoaa sen kaiken ylle.
Moskovan edut otetaan huomioon kaikissa Lähi-idän pääkaupungeissa.
Palaan ensimmäiseen kysymykseen sanoen, -
että juuri siksi Syyrian sodassa -
ei ole niinkään kyse Syyriasta, -
kuin Lähi-idän valtapelistä.
Kuten kollegani Amir sanoi, -
Iranin uhka on poikkeustapaus, -
eikä vain Syyriassa, vaan myös Gazassa.
Israel tuhosi Iranin käskyttämän Islamilaisen jihadin johdon Gazassa -
ja neuvotteli järjestelyistä Hamasin johdon kanssa, -
sillä he näyttävät olevan hieman paremmin hillittävissä.
Iranin linnoittautuminen Syyriaan on eksistentiaalinen uhka.
Viime vuoden marraskuussa -
Iran yritti ampua Israeliin pitkänmatkan raketteja.
Iron Dome torjui ne, mutta se oli alkusoittoa sille, -
että Syyria toimii Iranin hyökkäysrintamana Israelia vastaan.
Jos Iran pystyy siihen Gazassa, Syyriassa ja Libanonissa, -
se on eksistentiaalinen uhka, joka täytyy ennaltaehkäistä.
Muitakin huolenaiheita on, kuten jo vihjaisitte.
Israelin on navigoitava näissä muuttuvissa olosuhteissa.
Amerikkalaiset ovat lähteneet ja venäläiset tulleet tilalle.
Israelin ja Venäjän edut eivät ole aina sopusoinnussa.
Venäjä tekee yhteistyötä Iranin kanssa.
Turkki ei liity vain Syyrian tilanteeseen.
Turkki on yhä aktiivisempi Jerusalemissa.
Se pyrkii vaikuttamaan Israelin sisäisiin islamistiryhmiin.
Turkki antaa merkittävää tukea -
radikaaleille Israel-vastaisille ryhmille.
Syyria on vain yksi osa sitä.
Kurdeihin liittyvät jännitteet ja USA:n viestit alueelta lähtemisestä -
tarkoittavat sitä, että Israelin on etsittävä muita liittolaisia -
liittouman vahvistamiseksi Iranin uhkaa vastaan, -
ja myös Turkin, Qatarin ja Muslimiveljeskunnan -
sunniradikalismia vastaan.
Unohtamatta Turkin ja Libyan sopimaa yhteistä talousaluetta, -
joka on vastoin kansainvälisen yhteisön, myös EU:n, normeja.
Se on aiheuttanut kitkaa Israelin kanssa kaasuputkisuunnitelmien takia.
Turkin vehkeily Libyan kanssa -
voi viedä sen törmäyskurssille Venäjän kanssa.
Venäjähän tukee kenraali Haftaria eikä pääministeri al-Sarrajia, -
jonka kanssa Erdogan allekirjoitti sopimuksen.
Vaikka Syyriassa Venäjän, Iranin ja Turkin kolmio toimii, -
muualla se saattaa romahtaa.
Lyhyesti, tohtori Boms?
Taloudellinen ulottuvuus on osa sitä, -
koska kyse on myös sodan jälkeisestä vallasta.
Israelin on löydettävä paikkansa nopeasti muuttuvassa Lähi-idässä.
Professori Hanin, emme ole puhuneet Damaskoksen hallitsijasta, -
presidentti Bashar al-Assadista.
Hän on vastuussa miljoonien ihmisten kuolemasta.
Ihmisiä on kuollut taistellessaan sekä hänen puolestaan että häntä vastaan.
Pitääkö Israelin nyt tulla toimeen hänen kanssaan, -
vai onko hän vain Venäjän pikku sätkynukke, -
ja Venäjä on ainut todellinen kommunikointikumppani?
Assad on epäilemättä yksi nappula -
Syyrian šakkipelissä.
Se ei ole Israelille -
erityisesti kiinnostava nappula.
Hän on yksi tekijä suhteessamme Moskovaan, -
koska Moskova vaatii Assadia ainakin nimelliseksi hallitsijaksi -
joko entisenlaisessa tai uudenlaisessa Syyriassa, -
jossa on uusi perustuslaki ja vaalit.
Sitä ei tiedä kukaan.
Venäjän mukaan Assadin on kuitenkin istuttava palatsissa -
virallisesti johtamassa sodanjälkeisen Syyrian jälleenrakentamista.
Israel suostuu siihen, vaikkei se siitä pidäkään.
Israel ei kuitenkaan aio sen takia rikkoa välejään Moskovan kanssa.
Niin kauan kuin Assadilla on Venäjän tuki, Israel ei pane vastaan.
Eversti Ben Shalom, -
ovatko Libanon ja Syyria yksi rintama Israelin puolustusopin mukaan, -
vai ovatko ne eriytymässä?
Libanonissakin on nyt levotonta, -
ja Syyrian tapahtumat ulottuvat nyt myös Irakiin ja muualle.
Urani aikana olen enimmäkseen -
pitänyt niitä erillisinä, -
mutta nyt pidän niitä yhtenä.
Vain siten ymmärrämme sitä aluetta.
Hizbollah toimii sekä Syyriassa että Libanonissa.
Se pitää sitä yhtenä toimintakenttänä.
Se vie osaamistaan koko alueelle.
Silti Israelin saattaa olla viisasta jättää Syyria pois -
seuraavasta Hizbollahin vastaisesta sodasta.
Aluetta on kuitenkin tarkasteltava yhtenä rintamana.
Olennaista on Iranin osuus, ja Iranille tämä kaikki on yksi valtava sotatanner.
Meidän on ajateltava yhtä laskelmoivasti ja strategisesti.
Herra Oren, vallankumouskaartin komentajan pääneuvonantaja sanoi, -
että Iran tuhoaa Tel Avivin maan tasalle -
nimenomaan Libanonista käsin, jos Irania vastaan hyökätään.
Hizbollahin pääsihteeri, jota pidetään Iranin sätkynukkena, sanoi: -
"Ei, vaan jos Irania vastaan hyökätään, puolustakoon itse itseään."
Mitä se tarkoitti?
Se on Libanonin sisäinen kysymys.
Nasrallahin pitää miellyttää väestöään.
Libanonissa kuohuu, -
ja Nasrallah haluaa esiintyä ennen kaikkea libanonilaisena šiiana.
Siksi Iran on hänelle tärkeä tukija, taloudellisestikin.
Hän sanoo kuitenkin ensisijaisesti ajavansa Libanonin etua.
Seuraava sota voi tulla tänä vuonna.
Vuonna 1973 yksi merkki siitä, -
että syyrialaiset aikoivat aloittaa sodan egyptiläisten rinnalla, -
oli Neuvostoliiton neuvonantajien poistuminen.
Nyt venäläisten läsnäololla Syyriassa -
saattaa olla hillitsevä vaikutus Assadiin.
Ohjelma on lopuillaan. Saatte vielä sanoa yhden lauseen. Tohtori Boms?
Syyrian sota ei ole ohi, vaan saamme puhua siitä tänäkin vuonna.
Olen samaa mieltä.
Vuonna 2020 kukaan Syyrian sodan osapuolista ei lähde mihinkään, -
ei Yhdysvallat, Venäjä eivätkä Euroopan maat, -
eivät myöskään paikalliset toimijat, Assad, kurdit ja niin edelleen.
Voimme tottua siihen, että voimme iskeä minne vain ilman seuraamuksia.
Iran voi iskeä samoin kuin Saudi- Arabiaan, ja siihen on varauduttava.
Toisesta maailmansodasta kertova elokuva He antoivat kaikkensa -
on alkuperäiseltä nimeltään They Were Expendable, -
"He eivät olleet korvaamattomia."
Venäjälle Assad ei ole korvaamaton.
Hänet voidaan korvata toisella Assadilla tai alaviitilla.
Kiitos, tohtori Boms, herra Oren, -
professori Hanin ja eversti Ben Shalom!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta