Tervetuloa vuoden viimeiseen -
Jerusalem studioon!
Vuoden 2019 lähestyessä loppuaan -
on aika kerrata sen tapahtumat.
Mitä saavutettiin, ja missä epäonnistuttiin?
Mitä voimme odottaa ensi vuodelta?
Israelia ympäröivistä tapahtumista vuonna 2019 keskustelevat -
tohtori Eran Lerman Jerusalemin strategiainstituutista -
ja analyytikkomme Amir Oren.
Herra Oren, aloittaisin kysymällä teiltä, -
että vuoden 2019 suurin haaste Israelille oli tietysti -
pitkään jatkunut poliittinen umpikuja Jerusalemissa.
Maaliskuussa pidetään kolmannet vaalit, -
mikä on ennennäkemätöntä. Mitä sanotte?
Maailmanlaajuisesti -
vuosi ei ollut ihmeiden vuosi, -
mutta ei kauhujenkaan vuosi.
Se oli vain yksi vuosi ihmiskunnan syöksykierteessä -
tai sitten edistyksessä, jos asian niin näkee.
Israelissa se oli ainutlaatuinen vuosi mainitsemastanne syystä.
Koskaan ennen Israelin pääministeriksi valittu -
ei ole epäonnistunut kahdesti hallituksen muodostamisessa.
Israelissa on ollut väliaikaishallitus vuoden -
ja on edelleen ainakin neljännesvuoden maaliskuuhun asti.
Jos meillä on hallitus huhtikuussa, on syytä iloita, -
kuten Margaret Thatcher sanoi.
Poliittisen kriisin taustalla on se, -
että Israeliin on syntynyt kaksi poliittista blokkia.
Toinen niistä on ryhmittynyt Likudin ympärille.
Likud oli ennen suurin puolue, mutta nyt enää toiseksi suurin.
Likudin ympärillä on oikeistolaisia ja uskonnollisia satelliittipuolueita.
Ne ovat pieniä, -
mutta niillä kullakin on uskollinen kannattajakuntansa.
Niiden voidaan odottaa taas saavan 7, 8 tai 9 knesset-paikkaansa.
Jos ne pysyvät Likudin rinnalla, -
ja vastapuolella on oma galaksinsa sinivalkoisten ympärillä, -
vaa'ankieliasemassa oleva ratkaisee.
Se asema on ollut Avigdor Liebermanilla, -
mutta hän ei ole koskaan hyödyntänyt valtaansa valita, -
kumpi saa johtajan manttelin, joten tilanne on tämä.
Tohtori Lerman, katsotaan tilannetta Lähi-idän näkökulmasta.
Yksi vuoden aiheista oli Trumpin "vuosisadan sopimus", -
joka oli määrä julkistaa ensimmäisten vaalien jälkeen.
Se siirtyi eteenpäin jokaisten vaalien myötä.
Toinen haaste oli Jordanian ja Israelin suhteet.
Jerusalemin poliittista umpikujaa käytettiin hyväksi.
Turkki odottaa hallituksen muodostamista Jerusalemiin, -
jotta se voisi neuvotella Israelin suunnittelemasta kaasuputkesta.
Israelilla riittää siis alueellisia haasteita.
Israelin hallituksen ei pidä mennä siihen halpaan, -
että se neuvottelisi Turkin kanssa -
sen naurettavan vaatimuksen pohjalta.
Se väittää, että sillä on diagonaalinen talousalue rajoittuen Libyaan.
Libya, jonka kanssa Turkki sen neuvotteli, ei ehkä kohta enää ole.
Se on kerta kaikkiaan...
Järjetöntä. ― Vähintäänkin lapsellista.
Vuonna 2019 tapahtui kaksi tärkeää käännettä, -
ja kaksi jäi tapahtumatta.
Toinen niistä tapahtumista, jotka muuttivat Lähi-idän dynamiikan, -
oli poikkeuslupien päättyminen kaupalle Iranin kanssa.
Se sysäsi Iranin talouden syöksykierteeseen.
Sen seurauksena Iran päätteli, -
että sen on ryhdyttävä uhkarohkeisiin tekoihin -
rimpuillakseen pois Trumpin hallinnon rautaisesta otteesta.
Se on minusta ylivoimaisesti vuoden 2019 tärkein tapahtuma.
Se saattaa johtaa dramaattisiin tapahtumiin vuonna 2020, -
myös Israelin ja Iranin yhteenottoon.
Toinen käänne oli Isisin vastaisen taistelun loppuminen -
suurimmassa osassa Syyriaa -
ja al-Baghdadin kuolema.
Samaan aikaan Turkki eteni Syyriassa ja Yhdysvallat vetäytyi sieltä.
Se muutti valtatasapainon Syyriassa.
Se on kasvattanut Turkin kunnianhimot yli äyräiden, -
sen historiallisten rajojen ulkopuolelle.
Atatürk sanoi, ettei turkkilaisten pidä haaveilla suuremmista alueista -
kuin mitä Turkille määriteltiin Lausannen sopimuksessa -
ja muissa sopimuksissa 1920-luvun lopussa.
Erdogan kyseenalaistaa sen, ja seuraukset voivat olla dramaattisia.
Se, mitä ei tapahtunut, oli Israelin hallituksen muodostuminen.
Koska se epäonnistui, -
Trump ei julkistanut "vuosisadan sopimustaan" kokonaan.
Hän vei eteenpäin sen taloudellista puolta Bahrainissa.
Se on merkittävää, -
mutta tärkein osa ei toteudu, ennen kuin Israelissa on hallitus.
Emme kaihda sitäkään aihetta, -
mutta mitä tulee Jerusalemin poliittiseen umpikujaan, -
vaikeuttaako se Israelin toimintaa Lähi-idässä?
Kuulemme kuitenkin edelleen Israelin operaatioista, projekteista -
ja kahdenkeskisistä hankkeista globaalilla tasolla.
Estääkö poliittinen umpikuja Israelia toimimasta tehokkaasti -
juutalaisvaltion tulevaisuuden puolesta?
Sotilaallisia päätöksiä ja operaatioita voidaan silti tehdä, -
ja diplomaattisia aloitteita, -
kuten Netanjahun ja Pompeon tapaaminen Portugalissa.
Päätösten toteuttaminen on kuitenkin vaikeampaa -
ennen kaikkea budjettisyistä.
Poliittisen lamaannuksen takia olemme ajautumassa budjettitilaan, -
jossa joka kuukausi käytetään 1/12 viime vuoden budjetista, -
ei yhtään enempää.
Israelin velkojen maksut ja muut pakolliset kulut hoidetaan, -
mutta ministeriöiden on vaikea investoida mihinkään uuteen -
tai mukautua uusiin olosuhteisiin.
Jerusalemin strategiainstituutti on kirjoittanut monesti siitä, -
että Israelin armeijan on uudistuttava.
Valmiutta täytyy nostaa tulevien tapahtumien varalle.
Sitä ei voi tehdä tässä pakkopaidassa.
Armeijan johto onkin valittanut siitä, ettei se saa lisävaroja tarpeisiinsa -
juutalaisvaltion turvallisuuden takaamiseksi.
Herra Oren, siirrytään seuraavaan haasteeseen, -
jonka Israel ja koko maailma on kohdannut vuonna 2019, -
Iranin islamilaiseen tasavaltaan.
Tohtori Lerman mainitsi poikkeuslupien päättymisen -
Iranin öljykaupassa, ydinvoima- teknologiassa ja niin edelleen.
Trumpin hallinto on asettanut paljon pakotteita -
Teheranin islamilaista vallankumoushallintoa vastaan.
Se on saanut aikaan levottomuuksia Iranissa -
ja haastanut islamilaisen tasavallan laajentumispolitiikan.
Iran on perunut useita lupaamiaan investointeja -
sijaistaistelijoilleen Hashd al-Shaabille Irakissa ja Syyriassa -
ja jopa Hizbollahille Libanonissa.
Israel on määritellyt Hizbollahin suurimmaksi uhakseen.
Hizbollah joutuu kuitenkin nyt etsimään libanonilaisten suosiota, -
mutta Libanonissakin protestoidaan.
Nämä tapahtumat on asetettava supervaltojen kontekstiin, -
tai supervallan, Yhdysvaltojen, ja suurvallan, Venäjän, kontekstiin, -
siihen, mitä ne tekevät Levantissa, eli tässä osassa Lähi-itää.
Yhdysvallat meni Irakiin lähes 17 vuotta sitten, -
ja yritti sitten lähteä, mutta siellä alkoi kuohua, -
ja sitten se todella lähti.
Sen jättämään tyhjiöön tuli Isis, ja sen seurauksena tuli Iran.
Iran tuli "hyvien puolelle" taistelemaan Isisiä vastaan -
osana sekä Yhdysvaltojen että Venäjän johtamaa liittoumaa.
Venäjä tuli mukaan otettuaan yhteen Turkin kanssa.
Iran tajusi, että sillä on tilaisuus panna toimeen -
pitkään vaalimaansa visiota soluttautumisesta Syyriaan -
ja tien raivaamisesta Välimerelle.
Se toi Israelin mukaan kuvioihin.
Israel alkoi taistella Irania vastaan ensin kulissien takana.
Noin 95 prosenttia sen operaatioista jätettiin julkistamatta.
Se oli menestyksekästä toimintaa.
Israelin päävihollinen pohjoisessa on edelleen sama, -
Iranin vallankumouskaartin Quds-joukot ja sen sijaistaistelijat, -
Hizbollah Syyrian puolella Golanilla ja niin edelleen.
Kaiken tämän lisäksi Yhdysvallat vetäytyi Lähi-idästä.
Se oli Trumpin julistaman vision mukaista.
Hänellä oli mandaatti siihen. Hän lupasi sen äänestäjilleen.
Hän pitää sitä vaalilupauksenaan, -
jonka täyttäminen auttaa häntä myös tulevissa vaaleissa.
Putin päätti tuoda venäläiset amerikkalaisten tilalle.
Syyriassa on kaksi leiriä, -
Astanan prosessin Venäjä, Iran, Turkki ja Assadin Syyria, -
ja USA:n johtama "pieni Syyrian ryhmä", -
USA, Britannia, Saksa, Ranska, Saudi-Arabia, Jordania ja Egypti.
Venäjän leiri on nousussa ja USA:n leiri on laskussa.
Vuosi 2019 oli siirtymävuosi vuoden 2018 ja 2020 välissä.
Ehkä tärkein vuoden 2019 käänne tapahtui joulukuussa 2018, -
kun demokraatit ottivat vallan USA:n edustajainhuoneessa, -
ja se johti Trumpin syytteisiin liittyviin tapahtumiin.
Senaatti on tietysti yhä republikaanien käsissä, -
mutta tämä on vaikeuttanut Trumpin työtä.
Niin on, mutta kaikella, mitä Valkoisessa talossa tehdään, -
on suuri vaikutus Lähi-itään, -
ja erityisesti Jerusalemiin.
Tohtori Lerman, mikä on näkemyksenne -
Israelin ekspansionistisesta Iranin vastaisesta taistelusta?
Kuten herra Oren sanoi, -
Israelin strategia keskittyi aluksi salaisiin operaatioihin, -
mutta vuoden 2019 aikana sen toiminnasta tuli yhä avoimempaa.
Israel ei rajoitu enää vain Syyriaan -
pyrkiessään pysäyttämään Iranin linnoittautumisen Syyriaan -
ja täsmäasevalmiuksien kuljetukset Libanoniin, -
vaan se on laajentanut operaatioitaan Irakiin, Jemeniin ja muualle.
Toimivatko ne operaatiot ennakkotapauksina -
Israelin toiminnalle Irania vastaan, -
ja voivatko ne laajentua edelleen, jopa suoraksi yhteenotoksi Irania vastaan?
En sanoisi sitä "ekspansionistiseksi".
Siihen sanaan liittyy toisenlaisia mielleyhtymiä.
Toiminnan luonne muuttui, koska Iranin käytös muuttui.
Mitä tulee aseteknologian vientiin Syyrian kautta Hizbollahille, -
tai Iranin yrityksiin rakentaa vähin äänin Syyriaan -
pysyviä iranilaistukikohtia, -
Israel ei ole myöntänyt yksittäisiä operaatioita, -
vaan puhuu niistä yleisellä tasolla otsikolla "sotien välinen kampanja", -
CBW eli Mabam heprean alkukirjainten mukaan.
Sen käsitteen otti käyttöön entinen esikuntapäällikkö Gadi Eizenkot.
Mabam tehtiin vähin äänin.
Siihen tuli vielä yksi hyvä syy lisää, -
kun syyskuussa 2015 mukaan tulleen Venäjän kanssa -
sovittiin konfliktinvälttämismekanismista.
Kun operaatiot ovat salaisia, -
Venäjä ei joudu valokeilaan antaessaan niiden tapahtua.
Asiat alkoivat muuttua, -
mutta ei siksi, että Israel halusi laajentaa toimintaansa.
Jotkut uskovat poliittisiin motiiveihin, -
mutta itse en usko niihin.
Syynä on se, -
että iranilaiset aikovat ehkä iskeä suoraan israelilaiskohteisiin -
pelkän infrastruktuurin rakentamisen sijaan.
Siinä tapauksessa ehkäisevät iskut ovat äänekkäämpiä ja näkyvämpiä, -
jotta ne toimisivat myös pelotteena.
Niinpä kun Iran suunnitteli lennokki-iskua Syyriasta, -
Israel ilmoitti julkisesti tehneensä -
ennakoivan iskun sitä vastaan.
Siitä seurasi jännitteitä, ja se mielenkiintoinen tapaus, -
jossa Hizbollah ampui panssarintorjuntaraketteja -
israelilaisjoukkoja vastaan, -
ja Israel lavasti lääkintäevakuoinnin antaakseen Hizbollahille syyn -
julistaa tappaneensa israelilaisia, jotta se voisi lopettaa ampumisen.
Kiinnostava yksityiskohta osana laajempaa kuviota.
Jos Iran aikoo iskeä israelilais- kohteisiin Hizbollahin suojissa -
käyttäen Syyrian šiiamilitioita, Hashd al-Shaabia tai hutheja, -
Israel iskee ennakoivasti äänekkäämmin ja näkyvämmin.
Hashd al-Shaabi on siis Syyriassa ja huthit Jemenissä.
Koordinointimekanismi Venäjän kanssa vuonna 2015 -
oli varaesikuntapäällikkö Jair Golanin aikaansaannosta.
Hän oli aiemmin Jerusalemin strategiainstituutin jäsen.
Venäjä näyttää tekevän Syyriassa sellaistakin, josta Israel ei pidä.
Se lämpenee yhä enemmän Iranin narratiiville Israelin sijaan.
Miten huolestunut Israel on siitä kehityksestä?
Eräiden tietojen mukaan Venäjä saattaa yrittää torjua -
jotkut Israelin iskut iranilaiskohteisiin Syyriassa.
Se muuttaisi koko yhtälön Israelin kannalta.
Herra Oren, kysyisin tohtori Lermanin mainitsemasta CBW:stä.
Israelia vastassa ei ole vain Iran sijaistaistelijoineen, -
vaan myös palestiinalaisnaapurit, -
Hamas ja jälleen yksi Iranin sijaistaistelija, Islamilainen jihad.
Tämä ampui satoja raketteja Gazasta Etelä-Israeliin -
ja myös Keski-Israeliin.
Jääkö tämä vuoteen 2019, vai jatkuuko se myös vuonna 2020?
Ne israelilaiskenraalit, jotka johtivat Suojakallio-operaatiota -
vuonna 2014, -
odottivat poliittiselta johdolta -
poliittisia seurauksia sotamenestyksen jälkeen, -
vaikka menestys oli rajallista, mutta Hamas suostui tulitaukoon.
Odotettavissa kuitenkin oli joitakin toimenpiteitä Gazan väestön hyväksi.
Mitään ei tapahtunut kolmeen ja puoleen vuoteen.
Niinpä maaliskuussa 2018 taistelut jatkuivat, -
raketteja, tulipalloja ja mielenosoituksia aidalla, -
jotta Israel ampuisi ja palestiinalaisuhreja saataisiin.
Niin asia pysyisi valokeilassa.
Se on jatkunut myös vuonna 2019.
Uusi ilmiö on kuitenkin -
Palestiinalaisen islamilaisen jihadin itsenäisyys Hamasista.
Israel oli tyytyväinen siihen, ettei Hamas halunnut uutta yhteenottoa.
Hamas ei kuitenkaan kyennyt pitämään kurissa -
Islamilaisen jihadin radikaalimpia aineksia, -
ei varsinkaan pohjoisprikaatin Baha Abu al-Ataa.
Israel lopulta salamurhasi hänet muiden keinojen epäonnistuttua.
Egyptiläiset ja muut olivat puhuneet hänelle, -
ja Hamas oli yrittänyt taivutella häntä, mutta turhaan.
Nyt viimeisimmästä rakettitulesta on kulunut muutamia viikkoja.
Israeliin ammuttiin satoja raketteja, mutta israelilaisia ei kuollut.
Nähtäväksi jää, saadaanko jonkinlainen järjestely aikaan, -
rinnakkaiselosopimus Hamasin kanssa Egyptin välittämänä.
Neuvotteluja käydään suljettujen ovien takana.
Eräs merkittävä asia, jota ei tapahtunut vuonna 2019, -
ja jolla voi olla suuri vaikutus vuoteen 2020, oli se, -
että Hamas jäi pois taisteluista.
Hamas ei puuttunut siihen, -
että Israel taisteli Islamilaista jihadia vastaan -
ja tappoi gazalaiskomentajan täsmäiskulla -
ensimmäistä kertaa viiteen vuoteen.
Tässä tapauksessa Islamilaisen jihadin komentajan.
Hamas pysyi silti taistelujen ulkopuolella.
Sama kiinnostava dynamiikka on nähtävissä Syyriassa.
Israel yrittää lyödä kiilaa -
Venäjän tukeman Syyrian hallinnon ja iranilaistunkeilijoiden väliin.
Siten ehkä Assad, tai ainakin venäläiset, tajuavat, -
että heidän kannattaa hillitä iranilaisten toimintaa.
Saman viestin lähetämme Hamasille: -
Hamasin kannattaa hillitä Iranin sijaistaistelijoiden toimintaa.
Mutta Hamaskin on Iranin sijaistaistelija.
Hamasin ja Islamilaisen jihadin ero on vain siinä, -
että Hamas työskentelee Iranin kanssa, -
kun taas Islamilainen jihad työskentelee Iranille.
Herra Orenin mainitsema salamurha tapahtui samaan aikaan -
kuin toinenkin salamurhayritys Damaskoksessa.
Kohteena oli Akram al-Ajouri, -
jonka tehtävä oli ottaa tuki vastaan Iranilta ja vallankumouskaartilta -
Palestiinalaiselle islamilaiselle jihadille -
ja koordinoida Qassem Suleimanin kanssa.
Viesti Hamasille oli: -
Älä sekaannu Iranin yritykseen sytyttää Lähi-itä tuleen.
Sillä ei ole mitään tekemistä Hamasin tai gazalaisten edun kanssa.
Meillä on teille jotain tarjottavaa, -
mutta tietyt asiat on hoidettava kuntoon.
Kahden israelilaisen panttivangin tapaus on ratkaistava.
Toinen heistä on arabi ja toinen etiopialainen, -
joka ei ollut täysjärkinen ylittäessään Gazan rajan.
Gazassa on myös kahden israelilaissotilaan ruumiit, -
ja se asia on hoidossa.
Edessä voi olla pitkä konfliktinhallintajakso -
Gazan hallinnon kanssa Egyptin ja YK-lähettilään avulla.
Vuonna 2019 tapahtui paljon muutakin, -
mutta valitettavasti aika on lopussa.
Herra Oren, viimeinen kommentti?
Vuoden ei-tapahtuma oli myös se, ettei Yahiya Sinwaria salamurhattu.
Aika näyttää, selviääkö Abbas ja Khamenei tulevista kuukausista.
Kiitos, herra Oren ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta