Tervetuloa Jerusalem studioon!
Pääministeri Benjamin Netanjahu -
on johtanut väliaikaishallitusta vuoden.
Hänellä on edessään kolme haastetta ennen maaliskuun 2020 vaaleja.
Ensimmäinen on Likudin sisäinen, toinen on oikeudenpäätös -
koskien hänen kelpoisuuttaan hallituksen muodostajaksi, -
ja kolmas on tietenkin parlamenttivaalien voittaminen.
Näistä keskustelevat Elhanan Miller Lähi-idän foorumista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Jonathan Freeman, -
valtiotieteilijä Heprealaisesta yliopistosta.
Herra Oren, kertoisitteko vuoden 2020 vaaleista?
Vaalien "kolmannesta kierroksesta" -
tulee mieleen nyrkkeilyottelu, -
ehkä 15-eräinen ammattilaisottelu, -
jossa kilpailijat ovat jo valmiiksi pökerryksissä ja uuvuksissa.
Heillä on kuitenkin useita kuukausia aikaa toipua.
Tämä on ennennäkemätöntä Israelin poliittisessa historiassa.
Netanjahu on epäonnistunut kaksi kertaa -
hallituksen muodostamisessa vaalien jälkeen.
Siihen ei ole pystynyt hänen pääkilpailijansakaan, -
sinivalkoisten johtaja Benny Gantz.
Ensimmäinen, Likudin sisäinen haaste ratkeaa ensi viikolla.
Netanjahua vastassa on silloin Gideon Sa'ar, -
joka on ollut Netanjahun kabinettiministeri, -
mutta viimeiset viisi vuotta hän on ollut tauolla.
Nyt hän on palannut knessetiin, mutta ei kabinettiin.
Hän on siis ainut kokenut likudilainen, joka voi haastaa Netanjahun, -
ei Netanjahun oikeusongelmien vuoksi, vaikka nekin ovat taustalla, -
vaan koska Sa'arin mukaan oppositio estää Netanjahua -
muodostamasta hallitusta kolmannellakin kerralla.
Toinen haaste liittyy siihen, -
että korkein oikeus pyysi mielipidettä oikeuskansleri Avichai Mandelblitiltä -
Netanjahun kelpoisuudesta hallituksen muodostajaksi -
tämän saadessa syytteet lahjonnasta, petoksesta -
ja luottamuksen rikkomisesta.
Pääministerinä toimimiseen hän on kelpoinen -
oikeudenkäynnin aikanakin.
Israelin laki ei sano siitä mitään, -
koska lainsäätäjät eivät tulleet ajatelleeksi sellaista mahdollisuutta.
Ja kuten sanottu, kolmas ja ehkä vaikein rima ylitettäväksi on -
vaalit maaliskuun alussa.
Jos Netanjahu ei saa 61 paikkaa Likudille ja sen kumppaneille -
uskonnollisten ja oikeistopuolueiden blokissa, -
jos vastapuoli onnistuu pysäyttämään hänet, -
se on hänen poliittisen uransa loppu.
Herra Miller, mikä on näkemyksenne Jerusalemin poliittisesta umpikujasta?
Onko Israel edelleen "huvila viidakossa", -
kuten entinen pääministeri Ehud Barak sanoi, -
vai onko Israelilla samanlaisia haasteita kuin esimerkiksi Libanonilla?
Kiinnostavaa on, että arabeihin liittyvä poliittinen väittely on jäänyt pois.
Netanjahua vastaan hyökätään -
ennen kaikkea oikealta: -
hän ei kovistele Hamasia tarpeeksi -
eikä ole liittänyt Jordaninlaaksoa, kuten lupasi.
Jako oikeistoon ja vasemmistoon on jäänyt taka-alalle, -
ja etualalla on Netanjahun puolustaminen tai vastustaminen.
"To Bibi or not Bibi?"
Voidaan käyttää myös jakoa uskonnolliseen ja sekulaariseen leiriin.
Palestiinalaisasia on joka tapauksessa jäänyt sivuun.
Se ei ole enää asia, josta israelilaiset äänestävät.
He äänestävät Netanjahusta, hallintotavoista ja taloudesta.
Kysymys uskonnon ja valtion suhteesta on nykyään pinnalla.
Huvila viidakossa -käsite on ehkä laajin konsensus Israelissa.
Tohtori Freeman, mitä mieltä olette?
Epävakauden merkeistä huolimatta tämä on meille hieno hetki.
Maailmalla huudot vaihtuvat joskus luoteihin, -
mutta me vain huudamme -
turvautumatta väkivaltaan, -
kuten naapurimaissamme tehdään.
Seuraavissa vaaleissa on kaksi narratiivia.
Toinen sanoo edustavansa enemmistöä ja toinen vähemmistöä, -
toinen sanoo edustavansa lakeja ja toinen ihmisiä.
Edeltävillä kierroksilla -
Netanjahun esitettiin edustavan ihmisiä, ei lakeja.
Nyt erinäisistä oikeustoimista ja lausunnoista huolimatta -
ihmiset eivät äänestä niinkään Netanjahusta -
kuin siitä, saako vähemmistö päättää enemmistön puolesta.
Herra Oren, kertoisitteko tarkemmin tilanteen yksityiskohdista, -
erityistesti siitä, mitä on edessä?
Olemme keskustelleet tästä kerta toisensa jälkeen -
vaalikierrosten toistuessa.
Olemme väitelleet tästä aiheesta jo puolitoista vuotta.
Mitä uutta on nähtävissä?
Lisäisin edeltävään kommenttiin, -
että "huvila viidakossa" on yksi narratiivi.
Netanjahu sanoo: "Katsokaa ympärillenne!
Teillä menee paremmin kuin koskaan. Elintasonne on hyvä.
Matkustelette ulkomailla ja ostelette autoja ja asuntoja.
Mitä sitten, vaikka jotkut pitävät minua korruptoituneena, -
koska lainvalvontaviranomaiset jahtaavat minua?"
Toinen leiri taas sanoo, etteivät he halua korruptoitunutta hallitusta, -
vaikka se olisi meidän parhaaksemme.
Pääministeri Netanjahu on saanut syytteet ja joutuu oikeuteen, -
ellei hän saa parlamentaarista immuniteettia.
Paitsi, jos hän pääsee sopimukseen, -
mitä ei tapahdu, ellei hän luovu poliittisesta urastaan.
Kysymykseni kuuluu siis: hän on saanut syytteet, -
mutta Israelin kaltaisessa parlamentaarisessa demokratiassa -
hän on yhä syytön, kunnes toisin todistetaan.
Toimiiko parlamentaarinen demokratia Israelissa nykyään?
Samanlainen umpikuja on nyt muissakin länsimaissa, kuten Italiassa.
Monilla hallituksilla on vaikeuksia huolehtia -
maan arkielämälle tärkeistä asioista sekä mikro- että makrotasolla.
Se riippuu näkökulmasta.
Joidenkin mukaan järjestelmä on hajonnut.
Jos hallitusta ei saada kokoon kaksien vaalien jälkeen, -
jotain on pahasti vialla.
Toisten mukaan tämä päinvastoin todistaa järjestelmän toimivuuden.
Vaikka kyseessä olisi istuva pääministeri, -
ei eronnut, kuten Ehud Olmert, -
joka sai syytteet ja tuomion eronsa jälkeen, -
poliittinen ja oikeudellinen prosessi toimivat erillään toisistaan.
Kukin mekanismi etenee omaa reittiään.
Ne saattavat joskus yhtyä, mutta se on vielä edessäpäin.
Netanjahun ja hänen koulukuntansa kannattajat sanoisivat, -
että kansa puhuu, ja se on puhunutkin, -
ja se menee oikeusprosessin edelle.
Lakiasiantuntijat huomauttavat kuitenkin -
pormestareihin liittyvistä ennakkotapauksista.
Nämäkin ovat ihmisyhteisöjä johtavia viranomaisia, -
jotka ovat saaneet syytteet, asettuneet uudelleen ehdolle, -
ja voittaneet puolueensa ykkösehdokkaina.
Tuomioistuin esti kuitenkin heidän jatkamisensa virassaan -
vedoten yleisen luottamuksen puutteeseen -
häntä kannattaneiden äänestäjien luottamuksesta huolimatta.
Yleistä luottamusta täytyy varjella estämällä sellaista henkilöä -
toimimasta johtavassa asemassa.
Samaa voidaan soveltaa pääministerinkin kohdalla, -
mutta sitä ei ole vielä kokeiltu.
Herra Miller, mitä mieltä olette?
Näitä vaaleja dramatisoi kaksi tekijää, -
joiden ansiosta äänestysvilkkaus pysyy ehkä korkeana.
Toinen on mestaripoliitikko Netanjahun kohtalo.
Onnistuuko hän, vai jatkuuko hänen alamäkensä?
Likud menetti jo noin 20 prosenttia kannatuksestaan viime vaaleissa.
Gallupien mukaan Likud jatkaa laskuaan.
Toinen syy on se, että kaksi blokkia ovat niin tasaväkiset.
Se tuottaa kaottisuutta ja yllätyksellisyyttä.
Vain muutama tuhat ääntä pudotti Naftali Bennettin huhtikuussa.
Kolme tai neljä oikeistopaikkaa meni hukkaan.
Se voi ratkaista koalition.
Siksi molempien leirien kannattajat suuntaavat edelleen vaaliuurnille.
Jokainen ääni ratkaisee.
Heprean vaaleja tarkoittava sana bchirot, "valinnat" -
kuvastaa pikemminkin toimintatapoihin liittyviä valintoja.
Kuten olemme monesti todenneet, -
Netanjahun ja Gantzin linjat eivät juurikaan eroa toisistaan.
Kansa on yhtä mieltä kahdesta suurkysymyksestä, -
turvallisuus- ja talouspolitiikasta.
Molemmat leirit edustavat molempaa puolta, -
mutta kahden eri persoonallisuuden kautta.
Äänestäjät antavat yhä enemmän valtaa suurpuolueille, -
mikä voi johtaa järjestelmän muutokseen ilman lakiuudistusta.
He ovat hyvin erilaisia persoonia.
Netanjahu on proaktiivinen, ja Gantz on passiivinen.
Netanjahu taistelee poliittisen uransa ja vapautensa puolesta, -
kun taas Gantz on rento, eikä hänellä ole kunnianhimoa.
Hänestä olisi tietysti mukava päästä pääministeriksi, -
mutta jos se ei onnistu, ei se mitään.
Eri puolueiden kannattajat näkevät sen.
Jotkut kannattavatkin häntä juuri siksi, ettei hän ole niin kunnianhimoinen.
Toiset taas eivät pidä hänen taisteluhaluttomuudestaan.
Herra Miller, tohtori Freeman mainitsi turvallisuus- ja talouspolitiikan.
Jerusalemissa on nyt väliaikaishallitus, -
eikä budjetista ole varsinaisesti keskusteltu, -
koska mitään ei voida panna toimeen, -
koska parlamentissa ei ole enemmistöä, eikä konsensusta ole.
Israelin puolustusvoimien on siis selvittävä edessä olevista haasteista -
ilman tarvitsemiaan budjettilisäyksiä.
Vaikka suurpuolueiden välillä on syviä juopia, -
eikö Jerusalemin nykyinen johto voisi laatia jonkinlaisen mallin, -
jolla Israelin turvallisuus- ja taloustarpeet täytettäisiin -
lähitulevaisuudessa?
Nuo näkökohdat jäävät lopulta kuitenkin politiikan jalkoihin.
Mainitsitte vakavia aiheita, joita on myös terveys- ja koulutusbudjetti.
Kaikki ne ovat jäissä, mutta kansalaiset eivät huomaa sitä.
Yleisesti ottaen talous voi hyvin.
Useimpien israelilaisten turvallisuustilanne on hyvä.
He tietävät teoriassa, ettei umpikuja tee hyvää, ja vaalit tulevat kalliiksi.
Siitä ei kuitenkaan syytetä mitään tiettyä puoluetta.
Ensimmäistä kertaa Netanjahua haastetaan selvästi Likudin sisältä.
Gideon Sa'ar sanoo kylmän realistisesti: -
"Netanjahu ei voi voittaa, joten äänestäkää minua!"
Kyse ei ole siitä, mitä hän ajaa, vaan siitä, että Likud on nyt jumissa.
Kuten sanoitte, Netanjahua vastaan hyökätään oikealta.
Gideon Sa'aria pidetään Netanjahua oikeistolaisempana.
Miten mahdollisena pidätte sitä, että jokin budjetti laadittaisiin -
ainakin puolustusvoimia ja muita elintärkeitä sektoreita varten?
Vaikka uutta budjettia ei ole, -
edellisen vuoden budjetista voidaan käyttää 1/12 joka kuukausi.
Silloin ei tule lisäyksiä.
Mutta silloinkin, esimerkiksi täällä mainittuun terveysbudjettiin, -
voidaan tehdä lisäyksiä, jos oppositiokin kannattaa niitä.
Benny Gantz ymmärtää puolustusasioista.
Jos esikuntapäällikkö Kochavi sanoo iranilaisten uhkaavan rajoillamme, -
se yhdistäisi opposition ja hallituksen, -
ja ne voisivat sopia budjettilisäyksistä.
Kuten Elhanan sanoi, antaa kenraaleiden puhua.
Keskustellessa Israelin armeijan kenraaleiden ja amiraalien kanssa -
tulee sellainen kuva, ettei nyt ole mitään välitöntä uhkaa, -
johon tarvittaisiin rahaa.
Heidän pääasiallinen konseptinsa on voittaa lyhyt ja intensiivinen sota -
käyttäen niin paljon voimaa, että vastapuoli antaa periksi.
Sellainen lyhyt sota vaatii pitkän valmistautumisen, -
heidän arvionsa mukaan pari vuotta.
Sitä varten he tarvitsevat budjetoitua rahaa jo nyt, -
ei siis toimiakseen nyt iranilaisia vastaan pohjoisessa -
tai Hamasia vastaan etelässä.
Tuosta keskipitkästä aikavälistä, kaksi vuotta, -
puhuttiin kuitenkin jo kaksi vuotta sitten.
Miten välitön tämä uhka siis on?
Kuten tohtori Freeman sanoi, -
esikuntapäällikkö Aviv Kochavi puhuu siitä, -
että vastassa on useita vihollisia samaan aikaan.
Suuri ero niiden suunnitelmien välillä, -
joita edeltävä esikuntapäällikkö Gadi Eizenkot teki -
astuttuaan virkaansa noin viisi vuotta sitten -
ja joita kenraali Aviv Kochavi tekee nyt, on se, -
että Yhdysvallat on vetäytynyt Iranin ydinsopimuksesta.
Iranin ydinuhka on palannut näköpiiriin.
Israelin puolustusvoimat suunnitteli toimintansa sen oletuksen varaan, -
ettei Iranin ydinuhka ilmaantuisi ennen ensi vuosikymmenen puoliväliä.
Kun Trump vetäytyi sopimuksesta, -
Iran vastasi siihen tekemällä samoin jossain määrin, -
ja Israelin armeijan on nyt suunnattava resurssinsa, -
ei välittömästi, mutta ehkä puolen vuoden tai vuoden kuluessa, -
takaisin Iranin uhkaan.
Se puuttuu vielä budjetista.
Lisäisin, että Israelin armeijan suurin uhka on tuntematon uhka.
Ei ehkä se, mitä Hizbollah tekee, vaan se, mitä muut eivät tee.
En vähättele Hizbollahin uhkaa, -
mutta esimerkiksi Yhdysvallat voi tehdä, tai olla tekemättä jotain, -
joka sytyttää konfliktin, johon USA:n leiri joutuu tahtomattaan.
Sillä on yleisjoukot, jotka ovat valmiita moniin skenaarioihin.
Kyse on prioriteeteista. Voiko Israel sotia useilla rintamilla?
Pitäisikö sen toimia hyökkäävästi esimerkiksi pohjoisessa -
ja puolustuksellisesti muualla?
Palaisin vaaleihin.
Herra Miller, kuulimme Israelin turvallisuushaasteista.
Israelilaiset ymmärtävät eksistentiaaliset uhat -
juutalaisten historian ja Israelin käymien sotien seurauksena.
Voidaanko siihen vedoten -
ohjailla väestöä äänestämään tavalla tai toisella?
Netanjahun konservatiivisuus on ollut hänelle poliittinen etu.
Hän ei ole ottanut sodan riskejä, mutta ei rauhankaan riskejä.
Hän on vältellyt sellaisia sotia, -
joita hänen edeltäjänsä kävi.
Toinen Libanonin sota -
maksoi Olmertilta hänen hallituksensa.
Se on tuonut Netanjahulle paljon uskottavuutta turvallisuusasioissa.
Vaikka vastassa on neljä kenraalia, -
jotka haastavat Netanjahua siinä, missä hän on vahvimmillaan?
Netanjahu on onnistunut vaikuttavasti pitämään kiinni uskottavuudestaan.
Ihmiset kokevat olevansa turvassa.
En tarkoita Gazan lähellä asuvia, jotka ovat kärsineet siitä, -
ettei Gazan kanssa ole päästy sopimukseen.
Useimmat israelilaiset kokevat kuitenkin suurempaa turvallisuutta -
kuin 15 tai 10 vuotta sitten.
He lukevat sen Netanjahun ansioksi.
Jos eläisimme nyt turvallisuuskriisissä tai kolmannessa intifadassa, -
äänestäjät rankaisisivat Netanjahua.
Tohtori Freeman, miten Netanjahu selviää ensimmäisestä haasteestaan?
26. joulukuuta on Likudin esivaalit, -
jossa Netanjahu haastetaan hänen omassa puolueessaan -
ensimmäistä kertaa vuosikymmeneen.
Kestääkö hän sen?
Se riippuu äänestysvilkkaudesta.
Hän miettii ehkä keinoja siihen, -
miten ihmiset jättäisivät äänestämättä.
Se vahvistaisi Netanjahun asemaa.
Sa'ar edustaa samaa linjaa kuin Netanjahukin.
Ainut ero on se, jonka Sa'ar sanoo: -
Netanjahu ei pysty muodostamaan hallitusta.
Ainut keino, jolla Netanjahu voisi voittaa Sa'arin on se, -
että Sa'arin mahdolliset kannattajat jäisivät kotiin.
Likudin esivaalit ovat siis 26. joulukuuta.
Herra Oren, ohjelma on lopuillaan.
Voiko Netanjahu joutua vielä ulos kuvioista, -
vai onko hänen kannatuksensa Likudissa edelleen niin vahva, -
että hän selviää parlamenttivaaleihin?
Nythän Likud on ensimmäistä kertaa jakaantunut.
Esivaalit eivät ole ennen olleet Netanjahun esteenä.
Likudin voima on vaihdellut vuosien mittaan.
Se oli pohjalukemissa vuosina 2006―2009, -
kun sillä oli vain 12 paikkaa, -
vain kolmannes siitä, -
mitä sillä oli myöhemmin.
Se on jakautunut, koska Sa'ar näki tilaisuuden tulleen.
Muut likudilaiset eivät uskaltaneet haastaa Netanjahua.
Vaikka esivaaleihin on alle viikko, -
voimme veikata Netanjahun voittavan, -
mutta voittomarginaalilla on suuri merkitys.
Jos Sa'ar saa yli 35 prosenttia äänistä, -
hänestä tulee todennäköinen seuraaja.
Jos Netanjahu sitten poistuu kuvioista -
oikeuskanslerin ja korkeimman oikeuden päätöksestä, -
Sa'ar voi johtaa Likudin, ellei voittoon, niin ainakin koalitioon, -
joka ei nyt olisi mahdollinen.
Likud on kuitenkin hyvin johtajakeskeinen puolue.
Se haluaa pitää kiinni johtajastaan, kuten nähtiin 2000-luvun alussa, -
vaikka se menetti 12 paikkaa.
Se on totta.
Netanjahu on luultavasti yhä suurempi ääniharava Likudille, -
mutta Sa'ar voi tehdä sopimuksen esimerkiksi Liebermanin kanssa.
Likud häviää nyt joka tapauksessa, -
oli sen johdossa Netanjahu tai Sa'ar.
Netanjahulla on nyt syytteet toisin kuin viime vaaleissa.
Syytteiden aikaan on nähty -
rumia Netanjahua puolustavia mielenosoituksia.
Näimme kuitenkin toisenkin puolen.
Niin, mutta arvelen Likudin menettävän asemiaan, -
jos sinivalkoiset pelaavat nyt oikein.
Kaksi narratiivia ottavat nyt yhteen.
Näissä vaaleissa ihmiset eivät äänestä niinkään Netanjahun puolesta, -
kuin vähemmistöä edustavaa oikeusjärjestelmää ja mediaa vastaan.
Jos Likud maalaa Gantzista sellaisen kuvan, -
että hän edustaa sitä vähemmistöä, -
Likud saa lisää ääniä.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, herra Miller, herra Oren ja tohtori Freeman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta