Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israelilaiset keskittyvät nyt -
ehkä jopa pakkomielteenomaisesti -
sisäpoliittiseen umpikujaan, joka on jatkunut lähes vuoden.
Viholliset eivät silti anna Israelille hengähdystaukoa.
Tästä keskustelevat tohtori Nir Boms -
Tel Avivin yliopiston Moshe Dajan -keskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja reservin eversti Miri Eisin IDC Hertzliasta, -
diplomatian, turvallisuuden ja tiedustelun asiantuntija.
Herra Oren, kertoisitteko Israelin tämänhetkisestä tilanteesta?
Israelin armeijaa sanotaan "Israelin puolustusvoimiksi".
Se ei ole vain propagandaa, -
vaan Israelin strategia on puolustuksellinen.
Israel puolustaa olemassaoloaan ja valmistautuu kaikkeen.
Se ei pyri laajentumaan -
nykyisistä rajoistaan.
Operatiivisessa mielessä -
Israel kuitenkin puolustautuu myös hyökkäävin keinoin.
Paradoksaalisesti.
Israel ei halua sotia omalla maaperällään, -
jossa sen väestö on haavoittuvaa.
Israel valmistautuu siis taistelemaan ympäröiviä uhkia vastaan -
sekä puolustuksellisesti että hyökkäävästi.
Pohjoisessa on Hizbollah Libanonissa, siitä hieman itään on Syyria, -
jonka armeija on vahvistunut horrostilansa jälkeen, -
varsinkin sen panssarijoukot.
Siellä ovat myös itse iranilaiset, vallankumouskaartin Quds-joukot -
sekä useita militioita, myös Hizbollah Golanilla.
Siitä hieman etelään on palestiinalaishallinto, -
joka on nyt tavallaan Israelin rauhankumppani, -
mutta se voi toimia Israelia vastaan levottomuuksien sytyttyä.
Sitten on vielä Hamas Gazassa.
Tohtori Boms, Israelin armeija on tosiaan puolustuksellinen, -
sillä sen tehtävä on taata juutalaisvaltion turvallisuus.
Sen taktiikka on kuitenkin viedä sota muualle -
kestääkseen vihollisten hyökkäykset.
Israelin kartasta näkyy, ettei sillä ole riittävästi alueellista syvyyttä, -
että se kestäisi täysimittaisia hyökkäyksiä eri suunnista.
Strategian tunnistamiseksi ja sen ymmärtämiseksi -
on aina katsottava karttaa.
Israel on nyt keskittynyt pohjoisrintamaan, -
Libanoniin.
Miten huolestunut Israel on tuon pienen maan tapahtumista?
Nyt poliittisia ongelmia on Jerusalemissakin.
Israel on huolissaan pohjoisrajastaan.
Se on useasti sanonut, -
että Gazaan liittyvät ongelmat -
on sysättävä syrjään -
koska energia on kohdistettava pohjoiseen.
Puhuimme Israelin puolustusvoimista.
Sitä on kiinnostavaa verrata Iranin sotakoneistoon.
Se ei ole luonteeltaan puolustuksellinen, -
vaan sen strategia on rakentaa militioita.
Libanonissa se rakensi terroriryhmästä militian -
ja lopulta armeijan, joka on juurtunut Libanonin poliittiseen järjestelmään.
Se on Libanonin armeijaa vahvempi, eikä tottele sen käskyjä.
Tilanne on ollut vaarallinen jo pitkään, -
jo ennen viime kuukausien kriisiä ja kuluneen vuoden myllerryksiä.
Nyt Libanonissa on taas mielenosoitusaalto, -
jossa myös šiiat osoittavat mieltään toisia šiioja vastaan -
vastustaen Hizbollahia ja Iranin vaikutusvaltaa.
He sanovat haluavansa Libanonin libanonilaisille, -
eivätkä he halua maahansa ulkoisia agendoja.
Se avaa uusia mahdollisuuksia, -
mutta toisaalta se antaa Iranille tilaisuuden -
käskeä Hizbollahia toimimaan sotilaallisesti.
Se voi toimia verukkeena konfliktin sytyttämiselle -
Libanonin dynamiikan muuttamiseksi.
Siksi tämä ajoitus on vaarallinen.
Eversti Eisin, pystyvätkö Israelin johtajat toimimaan -
sisäpoliittisen myllerryksen keskellä?
Kykenevätkö he keskittymään näihin haasteisiin?
Tohtori Boms puhui Iranin haasteesta, joka vaikuttaa tietysti Libanoniin, -
mutta myös Syyriaan, Gazaan ja moniin muihin paikkoihin, -
joilla on suoria tai epäsuoria vaikutuksia juutalaisvaltioon.
Kun katsomme Israelin poliittista sekasortoa, -
ajattelemme heti: -
"Nyt emme voi tehdä päätöksiä -
turvallisuuden saralla."
Olen eri mieltä. Siviiliyhteiskunta on eri asia.
Turvallisuuslaitos ei ole hallituksen asettama.
Se ei ole vaaleilla valittu, ja se toimii täydellä teholla.
Esikuntapäällikkö, Mossad ja puolustusvoimien koko koneisto -
jatkavat työtään ilman hallitustakin.
Puolustusvoimat toimii kuitenkin puolustusministeriön alaisuudessa, -
eikä tämä nyt anna minkäänlaisia linjauksia.
Toivon armeijan asennoituvan rationaalisesti ja avoimesti, -
kuten aina.
Vaaleilla valittujen viranomaisten päätöksiä toki tarvitaan, -
ja he pystyvät tekemään niitä nytkin.
Se, mitä oikeasti pelkäämme, on se, -
että poliittinen kaaos vaikuttaa päätösten laatuun.
En pelkää sitä, ettemme olisi valmiita haasteeseen, -
tai ettei armeija tee sitä, mitä pitää.
Pelkään sitä, että väliaikaishallitus tekee päätöksen -
vaikuttaakseen enemmän Israelin sisäpolitiikkaan -
kuin turvallisuusuhkaan.
Tarkoitan suurta ennakoivaa iskua Iranin ja Hizbollahin uhkia vastaan.
Ne ovat todellisia uhkia, -
mutta vaikuttaako Israelin sisäinen kaaos iskun ajoitukseen?
Herra Oren, onko väliaikaishallitus tilivelvollinen -
kellekään muulle kuin Israelin kansalaisille?
Voiko jokin valvova taho rajoittaa hallituksen kykyä -
toteuttaa mahdollista suunnitelmaansa?
Jonkin verran valvontaa tekee -
knessetin eli parlamentin ulkoasioiden ja turvallisuuden komitea.
Sen puheenjohtaja on entinen esikuntapäällikkö Gabi Ashkenazi.
Hän on sinivalkoisten johtajia, -
ja se puoluehan on oppositiossa Netanjahuun nähden.
Se voi hyvinkin päätyä muodostamaan hallituksen.
Hallituksen täytyy siis vastata tälle komitealle, -
jossa on tällä hetkellä -
useita turvallisuuden ja puolustuksen konkareita.
Lisäksi hallituksen, eli pääministerin, on ilmoitettava knessetille, -
mikäli hän on aikeissa tehdä suuren sotatoimenpiteen.
Sen ei tarvitse olla sota, vaan kuten Miri sanoi, -
se voi olla ennaltaehkäisevä isku, -
joka voi odotettavissa olevan kostoiskun kautta kiihtyä sodaksi.
Valvonta on kuitenkin hyvin rajallista.
Hallituksessa on päätöksiä tekevä kabinetti.
Hallituksessahan on yli 20 ministeriä, -
mutta sen sisällä on kahdeksan ministerin kabinetti.
Osa on sen jäseniä ministerinsalkkunsa ansiosta, -
ja osa on koalitiopuolueiden johtajia.
Aiemmin siellä oli monia kokeneita ja maltillisia jäseniä, -
jotka valvoivat pääministeriä ja puolustusministeriä, -
jos ne ovat kaksi erillistä ihmistä.
Vielä pari viikkoa sitten Netanjahulla oli molemmat ministerinsalkut.
Nyt on syytä olla huolissaan siitä, -
että tämä kabinetti ei ole tasapainossa.
Siellä on liikaa kokemattomia pyrkyreitä, -
jotka saattavat vetää Israelin sotaan.
Sitten on toinen kysymys, joka koskee poliittista linjaa.
Viikko sitten pääministeri Netanjahu kutsui vastustajiaan, sinivalkoisia, -
muodostamaan yhteishallituksen, -
koska se tarjoaisi tilaisuuden tehdä kaksi asiaa: -
liittää Jordaninlaakso Israeliin ja tehdä puolustusliitto USA:n kanssa.
Hänen vastustajansa Benny Gantz huomautti, -
etteivät he kannata puolustusliittoa, -
sillä se vain rajoittaisi liikkumisvapauttamme.
Ennen hallituksen muodostamista -
täytyy siis löytää yhteisymmärrys asiakysymyksissäkin.
Tohtori Boms, aloitimme Libanonista, mutta haluaisin nyt siirtyä Syyriaan.
Israel on toiminut Syyriassa -
julistamiensa punaisten rajojen pohjalta -
estääkseen Irania viemästä täsmäaseita Syyriasta Libanoniin, -
ja myös Iranista Irakin kautta Syyriaan, -
ja myös linnoittautumasta Syyriaan.
Miten hyvin Israel pystyy toimimaan niin, -
että se rajoittaa Iranin toimintaa, -
mutta välttyy kuitenkin täysimittaiselta sodalta?
Kuten eversti Eisin, minäkin uskon, että Israel kyllä pystyy siihen.
Israelissa on poliittinen myllerrys, se on selvää.
Israelilla ei ole vuoteen ollut täysin toimintakykyistä hallitusta.
Meillä kuitenkin on hallitus.
Joillakin naapureillamme ei ole ollut vaaleja pitkään aikaan.
Palestiinalaisilla ei ole ollut vaaleja yli 15 vuoteen.
Joillakin mailla ei ole koskaan vaaleja, ja ne toimivat silti.
Tämä ei tietenkään ole ihannetilanne, -
mutta meillä on pääministeri ja puolustusministeri -
ja tietysti esikuntapäällikkö.
Ne maat ovat kuitenkin talousvaikeuksissa.
Ne toimivat niin kuin ne toimivat, -
eivätkä hetkelliset tilanteet horjuta sen kykyä toimia niin.
Tarkoitin vain sitä, että vastaavaa on muissakin maissa.
Belgiassakaan ei ole ollut hallitusta yli vuoteen, -
ja Englannissa on poliittinen kriisi -
vakauden heitellessä brexit-kysymyksen äärellä.
Silti ne ovat toimintakykyisiä.
Mitä tulee turvallisuuteen, varsinkin täällä, -
puolustusvoimat nauttii kansan suurta luottamusta.
Sillä on selvä mandaatti toimia ydinkysymyksissä, -
varsinkin Iranin kysymyksessä.
Se tekee sen, mitä pitää.
Kuten sanottu, täysimittainen sota tai laaja sotaoperaatio -
vaatii perusteellisempaa päätöksentekoprosessia -
hallitukselta tai muilta tahoilta.
Mutta muutoin se toimii, kuten nytkin, kun Israel on ilmoittanut tehneensä -
yli 300 iskua kahden vuoden aikana iranilaiskohteisiin Syyriassa.
Sen syynä on Iranin pyrkimys saartaa Israel -
Gazasta, Libanonista ja Syyriasta käsin -
ja perustaa yhtenäinen rintama, joka voidaan aktivoida.
Sen aktivoinnista onkin ollut merkkejä viime viikkoina.
Siksi Israel heikentää tätä infrastruktuuria päättäväisesti.
Sen täydellinen eliminointi olisi ehkä epärealistinen tavoite.
Tämänhetkiset tapahtumat, -
mielenosoitukset itse Iranissa, Irakissa ja Libanonissa -
liittyvät näihin kuvioihin.
Ihmiset sanovat saaneensa tarpeeksi siitä, -
että niin paljon iranilaisrahaa käytetään sotaan.
"Libanon libanonilaisille, Irak irakilaisille."
Ja iranilaiset antavat henkensä Iranille, eivät Gazalle tai Libanonille.
Tämä kaikki auttaa heikentämään Iranin läsnäoloa.
Myös suuren operaation tarve lykkääntyy.
Israelin sotilaallinen linja jatkuu siis ennallaan.
Se on jatkunut sellaisena viime vuodenkin ajan, -
kun hallitus on vain valmistautunut vaaleihin -
tai miettinyt, jatkaako se vai ei.
Vertasitte tätä Belgian tilanteeseen.
Maa on jakautunut sisäisesti -
fleemiläiseen pohjoisosaan ja ranskankieliseen eteläosaan.
Sitä mielialaa vahvistaa syrjäytyneen etelän yliverotus.
Belgialla ei tietenkään ole sellaisia haasteita kuin Israelilla, -
mutta silläkin on sisäisiä haasteita samoin kuin Israelilla.
Israelin sisäinen tilanne on hyvin ongelmallinen.
Jerusalem ei saa kumpaakaan osapuolta -
perustamaan joko yhteishallitusta tai muuta elinkelpoista hallitusta.
Miten Israel selviää tästä?
Tiedämmehän, miten tärkeä vahva talous on vahvalle armeijalle.
Meillähän on vahva talous, ja sellaisena se myös pysyy.
Ja mitä tulee turvallisuuteen, -
israelilaisyhteiskunnassa on laaja yhteisymmärrys siitä, -
että on toimittava riippumatta siitä, mikä puolue on vallassa.
Turvallisuusasioissa ei ole isoja eroja -
esimerkiksi Gantzin ja Netanjahun välillä.
Toiminnan tasolla yksi ero on -
Amirin mainitsema puolustusliitto USA:n kanssa.
Se on yksi esillä olevista poliittisista kysymyksistä Israelissa.
Mikä on tärkeintä? Sisäiset haasteet ja vahva talous?
Tarvitsemme vahvan talouden turvallisuuden takia, -
mutta jos maassa ei ole työpaikkoja, niin siitä ei ole paljon iloa.
Jos meillä ei ole kunnollista terveydenhoitoa tai infrastruktuuria, -
koska niin paljon rahaa menee vain eloonjäämiseen, -
meillä on alempi elintaso, ja se on ongelma.
Siksi on turha verrata Belgian kaltaisiin maihin.
Euroopan maiden ei tarvitse investoida yhtä paljon turvallisuuteen.
Jos Israel ei tee niin, seurauksena on se, mitä näemme ympärillämme.
Mutta jos investoimme siihen liikaa, maa jakautuu köyhiin ja rikkaisiin, -
ja koulutus ja terveydenhoito kärsivät.
Se on pidettävä tasapainossa.
Sen tähden hallituksen puute pelottaa minua.
Turvallisuudesta kaikki ovat samaa mieltä ilman hallitustakin, -
mutta liikenne, koulutus ja sairaalat unohdetaan.
Keskustelemme ei käsittele Belgiaa, -
mutta minusta sen pitää investoida turvallisuuteen, -
koska Belgian turvallisuustilanne on yhä huolestuttavampi.
Herra Oren, vuosi 2020 lähestyy, ja pian tarvitaan toimiva hallitus -
laatimaan budjetti tulevaksi kahdeksi vuodeksi.
Ilman hallitusta se ei onnistu.
Mitä tapahtuu, kun armeijan olisi saatava oma osansa kakusta, -
eikä se saakaan kaikkea, mitä se tarvitsee toimiakseen kunnolla?
Yhdysvalloissa on käytössä "jatkuva päätös", -
jos kongressi ei pysty -
hyväksymään uutta budjettia.
Sen mukaan maksetaan kuukausittain 1/12 edellisen vuoden budjetista.
Silloin uusia olosuhteita ei oteta huomioon.
Niin. Tulevaisuutta ei voi suunnitella.
Jos hankinnat suunnitellaan useiksi vuosiksi eteenpäin, -
rahaa tietysti säästyy.
Nato julkaisi hiljattain jäsenmaidensa puolustusmenojen taulukon.
Siitä ilmeni, toisin kuin Trump on sanonut, -
että Obaman aikaan puolustusbudjetti oli korkeampi kuin Trumpin aikaan.
Tarkoitus oli osoittaa, että eräät Euroopan maat yltävät -
melkein kahden prosentin tasolle, mutta toiset ovat vielä kaukana siitä.
Konsensus kuitenkin on, -
etteivät Euroopan maat kanna osuuttaan Naton taakasta.
Niin, ja sitten on se kysymys, -
käytetäänkö se kalustoon vai miehistöön, -
ja kuuluvatko siihen eläkkeet.
Siihen liittyy monia kysymyksiä.
Onneksi Israelin kohdalla entinen esikuntapäällikkö Gadi Eizenkot -
otti käyttöön monivuotisen suunnitelman, -
joka lähenee nyt loppuaan.
Nykyinen esikuntapäällikkö Aviv Kochavi aloitti jo -
oman monivuotisen suunnitelmansa.
Armeija on suhteellisen turvassa politiikan ongelmilta.
Tohtori Boms, keskustelimme Libanonista ja Syyriasta, -
ja seuraavaksi on vuorossa Jordania Israelin pisimmän rajan takana.
Maiden välillä on ollut diplomaattisia kriisejä.
Tsofar ja Naharaim palautettiin Jordanialle.
Jordanian puolelta kuuluu vaatimuksia -
rauhansopimuksen lopettamisesta Israelin kanssa, ja toisin päin, -
mutta ne edustavat poliittisen kentän marginaalia.
Pari viikkoa sitten Israelin presidentti Reuven Rivlin keskusteli Lontoossa -
kuningas Abdullah II pääneuvonantajan kanssa.
Presidentin osasta näyttää olevan tulossa yhä tärkeämpi -
Jerusalemin poliittisen sekasorron keskellä.
Omaksuuko presidentti Rivlin aktiivisemman roolin?
Israelin laki antaa presidentille -
tietyn verran harkintavaltaa -
tällaisessa tilanteessa.
Nähtyään tämän poliittisen sekasorron -
hän kehotti julkisesti muodostamaan yhteishallinnon -
ja ehdotti mekanismia, jolla puolueet voitaisiin tuoda yhteen.
Poliittisessa tyhjiössä jonkun on astuttava esiin.
Sen ei tarvitse olla poliitikko, -
vaan joku politiikan yläpuolella oleva monarkin tapainen henkilö.
Presidentti Rivlin, älykäs entinen poliitikko, -
yrittää astua esiin yhtenäisyyden nimissä -
polarisoituneessa todellisuudessa.
Tämä polarisoituminen näkyy Lähi-idän lisäksi -
myös Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Hänellä ei kuitenkaan ole toimeenpano- eikä päätösvaltaa.
Niin, kuten ei kuninkaanviran tapauksessakaan.
Hän ei puutu asioihin tämän enempää.
Yksi tärkeä huomio on, -
että Jordanian kuningas kokee kärsineensä -
viime vuosikymmenen tapahtumista.
Hän on huolissaan palestiinalaisasian heikkenemisestä, -
Israelin suhteista Persianlahden maiden kanssa -
ja puheista saudien johtoasemasta myös Temppelivuorella.
Siksi jordanialaiset alkavat restauroida Jerusalemin moskeijoita.
Monenlaista on meneillään, ja vakauden eteen tehtävä paljon töitä.
Eversti Eisin, ottaisin vielä esiin Gazan kaistaleen.
Nyt kun Israelissa ei ole hallitusta -
kantamaan vastuuta Israelin eteläisistä asutuksista, -
rakettihälytyssireenit soivat taas useissa kaupungeissa.
Neljännesmiljoonalla israelilaisella on 15 sekuntia aikaa -
juosta pommisuojiin.
Missä määrin Netanjahun johtama väliaikaishallitus -
kantaa vastuuta tilanteesta?
Sanooko se, että nyt riittää ja on aika toimia, -
vaikka se ei haluaisi sitä, kuten sanoitte?
En usko niin tapahtuvan.
Minusta nykyhallitus on ollut -
vastuullinen ja luotettava -
etelärintaman suhteen.
Ihailen Gazan lähellä asuvia ihmisiä.
Tunnen myötätuntoa 15, 20 ja 45 sekunnin alueiden asukkaita kohtaan.
Israel on kuitenkin investoinut valtavasti heidän turvallisuuteensa, -
vaikka heillä ei silti ole helppoa.
Täysimittainen operaatio Gazaan ei ole luotettava askel.
En usko uuden puolustusministerin ja pääministeri Netanjahun -
harkitsevan sellaista vaihtoehtoa.
Egyptillä on tärkeä välittäjänrooli, -
ja Hamas on osoittanut voivansa pidättäytyä, -
vaikka Islamilainen jihad toimii hallitsemattomasti.
Kiitos, tohtori Boms, herra Oren ja eversti Eisin!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta