Tere tulemast saatesse!
Iisraellaste tähelepanu
on neil päevil koondunud Jeruusalemma poliitilisele ummikule,
kus riik on olnud juba peaaegu aasta.
Ohud ja vaenlased pole aga lasknud Iisraelil hinge tõmmata
ja püüavad juudiriigile oma tahet peale suruda.
Stuudios on dr Nir Boms,
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse teadlane,
TV7 analüütik Amir Oren ja reservikolonel Miri Eisin,
Iisraeli diplomaatia, julgeoleku ja luureekspert IDC Herzeliyas.
Hr Oren, kas teeksite ülevaate Iisraeli praegusest olukorrast?
Iisraeli armeed, kus mu kolleegid on aastaid teeninud,
nimetatakse Iisraeli Kaitsejõududeks.
Asi pole vaid propagandas,
vaid selles, et Iisraeli strateegia on tõepoolest defensiivne.
Iisrael tahab säilitada oma olemasolu
ja valmistuda kõigiks juhtumiteks.
Tal puudub ekspansionistlik poliitika oma piiride laiendamiseks.
Kuid operatiivtegevuses viib Iisrael oma kaitset ellu ka ofensiivselt.
Paradoksaalselt. - Jah.
Kuna ei soovita pidada sõdu enda territooriumil,
kus rahvas on haavatav, on see arusaadav.
Iisrael peab valmistuma hetkel
nii defensiivselt kui ofensiivselt,
et võidelda erinevate ohtudega enda ümber.
Põhjas, Liibanonis on Hezbollah,
veidi ida pool on Süüria oma värskendatud armeega.
Seal on üsna vaikne olnud,
kuid Süüria armee on jõudu kogunud, eriti raskeväe osas.
Ja iraanlased, Revolutsioonikaarti Qudsi väed
ja erinevad võitlejad, ning ka Hezbollah Golani kõrgustikel.
Sealt veidi lõuna pool on Palestiina omavalitsus,
kes on hetkel Iisraelile mingisuguseks rahupartneriks
kuid võib pingete lahvatamise korral Iisraeli rünnata.
Ja Gazas on Hamas.
Dr Boms, nagu hr Oren mainis,
tegeleb Iisraeli armee peamiselt juudiriigi julgeoleku tagamisega,
kuid taktika keskendub sõja suunamisele mujale,
et seista vastu vaenuriikide ofensiividele.
Üheks põhjuseks on ka Iisraeli maastik.
Kaarti vaadates näeme, et territoorium pole piisavalt sügav
täieulatusliku rünnaku tõrjumiseks erinevatest suundadest.
Kui räägime erinevatest muutujatest strateegias
ja neid tunnistada tahame,
tuleb alati suurendusklaasiga kaarti vaadata,
et mõista millest käib jutt.
Iisraeli fookus on olnud põhjapiiril, millest tahaksingi alustada -
Liibanonist. Kuivõrd on Iisrael mures
väikese põhjanaabri juures toimuva pärast?
Seda ajal, kui ka Jeruusalemmas on rohkesti poliitilisi probleeme.
Iisrael on mures põhjapiiril toimuva pärast.
Mitmed riigimehed on hiljuti öelnud,
et Gaza tuleb hetkel kõrvale lükata
ja keskendada kogu energia põhjas toimuvale.
Rääkisime IDF-ist, Iisraeli Kaitsejõududest,
ja seda on huvitav vastandada Iraani aparaadiga.
See pole orienteeritud kaitsele.
Seepärast tuuakse võitlejad mujale kohale.
Näiteks Liibanonis ehitati üles Hezbollah.
Kunagised terrorirühmitused muutusid maakaitsevägedeks,
kes on osa armeest ja keda kaitseb Liibanoni poliitiline süsteem.
See on Liibanoni armeest tugevamgi ega allu selle käskudele.
See on ohtlik olukord ja on olnud seda juba mõnda aega.
Ka enne viimaste kuude ja viimase aasta poliitilist kriisi ja segadust.
Liibanonis on taas meeleavalduste laine,
kus ka šiiidid avaldavad meelt teiste šiiitide vastu
protestides Hezbollah' ja Iraani mõjuvõimu vastu.
Nad ütlevad, et tahavad Liibanoni liibanonlastele
ega taha välismaiste agendade sekkumist oma riigis.
See avab ehk ukse millelegi uuele,
kuid samas annab see Iraanile võimaluse
käskida Hezbollah'l sõjaliselt tegutseda.
See võib olla ettekäändeks konflikti sütitamisele
Liibanoni dünaamika muutmiseks.
Seepärast on see ajastus ohtlik.
Kol Eisin, kas Iisraeli juhid suudavad töötada
keset sisepoliitilist segadust?
Kas nad suudavad keskenduda nendele väljakutsetele?
Dr Boms rääkis Iraani väljakutsest, mis mõjutab muidugi Liibanoni,
aga ka Süüriat, Gazat ja mitmeid teisi kohti,
millel on juudiriigile otsesed või kaudsed mõjud.
Kui vaatame Iisraeli poliitilist segadust väljastpoolt,
mõtleme kohe:
"Praegu ei suudeta teha
mingeid otsuseid julgeoleku vallas."
Lähenen asjale teiselt poolt. Tsiviilühiskond on midagi muud.
Julgeolekuaparaat pole valitsuse määratud.
See pole valitud valimistel ja see töötab täie hooga.
Peastaabiülem, Mossad ja kogu kaitsejõudude aparaat
jätkavad tööd ka ilma valitsuseta.
Kaitsejõud töötavad siiski kaitseministeeriumi alluvuses,
ja see ei anna praegu mingeid suuniseid.
Loodan, et armee võtab seda ratsionaalselt ja avatult,
nagu alati.
Valimistel valitud ametnike otsuseid on muidugi vaja,
ja nad suudavad neid praegugi teha.
See, mida Iisraelis praegu tegelikult kardame,
on et sisepoliitilistel põhjustel tehakse teistsuguseid otsuseid.
Ma ei karda, et me poleks väljakutseks valmis,
või et armee ei tee seda, mis vaja.
Kardan seda, et vahevalitsus teeb otsuse,
mõjutamaks rohkem Iisraeli sisepoliitikat
kui julgeolekuohtu.
Pean silmas suurt ennetavat rünnakut Iraani ja Hezbollah' ohtude vastu.
Need ongi selged ohud,
aga kas Iisraeli sisemine kaos mõjutab rünnaku ajastust?
Hr Oren, kas vahevalitsus peab andma aru kellelegi teisele
peale Iisraeli kodanike?
Kas mingi järelvalveorgan võib piirata valitsuse võimet
oma võimalikku plaani teostada?
Mingil määral on järelvalveorganiks
Knesseti ehk parlamendi välissuhete ja julgeolekukomisjon.
Selle esimees on endine peastaabiülem Gabi Ashkenazi.
Ta on üks juhte Sinivalges,
mis on ju Netanyahuga opositsioonis
ja võib lõpuks ka valitsuse moodustada.
Valitsus peab seega andma vastust sellele komisjonile,
kus on hetkel mitmeid
pika julgeoleku- ja sõjalise kogemusega tegelasi.
Lisaks peab valitsus ehk peaminister teatama Knessetile,
kui kavatseb korraldada suure sõjalise operatsiooni.
See ei pruugi olla sõda, vaid nagu Miri ütles,
võib see olla ennetav rünnak,
mis võib areneda sõjaks oodatava kättemaksurünnaku kaudu.
Järelvalve on muidugi väga piiratud.
Valitsuses on kabinet, kes otsuseid teeb.
Valitsuses on ju üle 20 ministri,
kuid seal on ka nö sisemine ring ehk 8 ministrist koosnev kabinet.
Osa on selle liikmed tänu oma ministriportfellidele,
ja osa on koalitsiooniparteide juhid.
Varem oli seal mitmeid kogenud ja mõõdukaid liikmeid,
kes valvasid peaministri ja kaitseministri üle,
kui need olid kaks erinevat isikut.
Veel paari nädala eest kuulusid mõlemad portfellid Netanyahule.
Nüüd on põhjust olla mures selle pärast,
et see kabinet pole tasakaalus.
Seal on liiga palju kogenematuid "ässasid",
kes võivad Iisraeli sõtta vedada.
Siis on teine küsimus, mis puudutab poliitilist suunda.
Nädala eest kutsus peaminister Netanyahu oma vastaseid, Sinivalget,
ühtsusvalitsust moodustama,
sest see annaks võimaluse teha kaht asja:
ühendada Jordani org Iisraeliga ja sõlmida USAga kaitseliit.
Tema vastane Benny Gantz märkis,
et nad ei poolda kaitseliitu,
sest see üksnes piiraks meie manööverdamisvabadust.
Enne valitsuse moodustamist
tuleb seega leida ühine keel ka päevakorraküsimustes.
Dr Boms, alustasime Liibanonist, kuid liigume nüüd Süüria juurde.
Iisrael on tegutsenud Süürias
oma väljakuulutatud punaste joonte alusel,
et mitte lasta Iraanil vedada täppisrelvi Süüriast Liibanoni
ja ka Iraanist Iraagi kaudu Süüriasse,
ning Süüriasse baase rajada.
Kui hästi on Iisraelil õnnestunud
piirata Iraani tegevust,
kuid siiski vältida täieulatuslikku sõda?
Sarnaselt kol Eisiniga usun minagi, et Iisrael suudab seda.
Iisraelis on poliitiline kaos, see on selge.
Iisraelil pole olnud aastaid täiesti funktsioneerivat valitsust.
Meil siiski on valitsus.
Mõningail meie naabreil pole kaua aega valimisi olnud.
Palestiinlastel pole toimunud valimisi üle 15 aasta.
Mõnedel maadel pole kunagi valimisi ja ometi nad töötavad.
See pole muidugi ideaalne olukord,
kuid meil on peaminister ja kaitseminister
ning muidugi peastaabiülem.
Kuid kõigi nende maade majandused on kokku varisemas?
Nad suudavad siiski funktsioneerida
ja mingi aasta või hetkeolukord ei kõiguta nende töövõimet.
Mõtlesin üksnes seda, et sarnaseid asju on teisteski riikides.
Belgias pole olnud valitsust üle aasta
ja Inglismaal on poliitiline kriis,
kus stabiilsus viskleb Brexiti teema ümber.
Ometi on nad töövõimelised.
Mis puudutab julgeolekut, eriti siin,
siis rahvas usaldab kaitsejõude.
Armeel on selge mandaat tegutseda tuumaküsimuses,
eriti Iraani teemal.
Nad teevad, mis vaja.
Nagu öeldud, täieulatuslik sõda või laiem sõjaline operatsioon
nõuab põhjalikumat otsustusprotsessi
valitsuselt või teistelt tahkudelt.
Aga muidu töötab see nagu praegugi, kui Iisrael on teatanud,
et tegi Iraani objektide vastu Süürias üle 300 rünnaku.
Selle põhjuseks on Iraani püüdlus
Iisrael Gazast, Liibanonist ja Süüriast ümber piirata
ning moodustada ühtne rinne, mida saaks aktiveerida.
Selle aktiveerimise kohta ongi viimasel ajal märke näha olnud.
Seepärast nõrgendab Iisrael otsustavalt seda infrastruktuuri.
Selle täielik elimineerimine oleks ehk ebarealistlik eesmärk.
Praegused sündmused,
meeleavaldused Iraanis endas, Iraagis ja Liibanonis
on seotud nende stsenaariumidega.
Rahvas väidab, et neil on kõrini sellest,
et nii palju Iraani raha kasutatakse sõjaks.
"Liibanon liibanonlastele, Iraak iraaklastele."
Ja iraanlased annavad oma elu Iraanile, mitte Gazale või Liibanonile.
See kõik aitab Iraani kohalolu nõrgendada.
Edasi lükatakse ka suure operatsiooni vajadus.
Iisraeli sõjaline suund jätkub endiselt.
See on jätkunud endiselt ka käesoleval aastal,
kui valitsus pole teinud muud kui valmistunud valimisteks
või mõelnud, kas jätkata või mitte.
Võrdlesite seda Belgia olukorraga.
Riik on sisemiselt jagunenud
flaamlaste põhjaosaks ja prantslaste lõunaosaks.
Neid meeleolusid kinnistab perifeerse lõunaosa ülemaksustamine.
Belgial pole muidugi selliseid väljakutseid nagu Iisraelil,
kuid neilgi on sisemisi väljakutseid, nagu ka Iisraelil.
Iisraeli siseolukord on väga problemaatiline.
Jeruusalemm ei saa kumbagi poolt
moodustama kas ühisvalitsust või muud elujõulist valitsust.
Kuidas Iisrael selle üle elab?
Teame ju, kui tähtis on armee jaoks tugev majandus.
Meil on ju tugev majandus, kui see selliseks ka jääb.
Ja mis puudutab julgeolekut,
siis Iisraeli ühiskonnas valitseb üldine arusaam,
et tuleb tegutseda, sõltumata sellest, mis partei valitseb.
Julgeolekuasjades pole suurt vahet
näiteks Gantzi ja Netanyahu vahel.
Tegevuse tasandil on üheks erinevuseks
Amiri mainitud kaitseliit USAga.
See on üks praegustest poliitilistest küsimustest Iisraelis.
Mis on tähtsaim? Siseväljakutsed? Tugev majandus?
Vajame tugevat majandust julgeoleku pärast,
aga kui riigis pole töökohti, pole sellest suurt rõõmu.
Kui meil pole korralikku tervishoidu või infrastruktuuri,
kuna nii palju raha läheb üksnes ellujäämiseks,
ja meil on madalam elatustase, siis on see probleem.
Seepärast on asjatu võrrelda meid Belgia sarnaste maadega.
Euroopa maad ei pea sama palju julgeolekusse investeerima.
Kui Iisrael seda ei tee, on tulemuseks see, mida enda ümber näeme.
Aga kui investeerime sinna liiga palju, jaguneb maa vaesteks ja rikasteks,
ning haridus ja tervishoid kannatavad. See tuleb tasakaalus hoida.
Seepärast valitsuse puudumine hirmutab mind.
Julgeoleku suhtes on kõik ühel nõul ka ilma valitsuseta,
aga liiklus, haridus ja haiglad unustatakse ära.
Kuigi meie vestlus ei puuduta Belgiat,
peaksid nad siiski julgeolekusse investeerima,
kuna Belgia olukord on üha murettekitavam.
Hr Oren, läheneb 2020. aasta ja peagi on vaja töötavat valitsust
järgmise kahe aasta eelarvet koostama.
Ilma valitsuseta see ei õnnestu.
Mis saab, kui armee saab pirukast oma osa,
ega saagi kõike, mida vajab, et korralikult töötada?
USA on kasutusel nn jätkuv otsus.
Kui Kongress ei suuda
uut eelarvet heaks kiita.
Selle järgi makstakse iga kuu 1/12 eelmise aasta eelarvest.
Sel juhul ei arvestata uute olukordadega.
Jah. Tulevikku ei saa planeerida.
Kui hanked planeeritakse tihti mitmeteks aastateks ette,
on võimalik muidugi ka raha säästa.
NATO avaldas hiljuti liikmesriikide kaitsekulutuste tabeli.
Sealt selgus, erinevalt Trumpi väidetust,
et Obama ajal oli kaitseeelarve Trumpi ajast kõrgem.
Sellega taheti näidata, et mõned Euroopa riigid
ulatuvad peaaegu 2 % tasemeni, kuid teised on sellest veel kaugel.
Konsensus on siiski,
et Euroopa maad ei kanna oma osa NATO koormast.
Jah ja siis on see küsimus,
et kas seda kasutatakse varustusele või personalile,
ja kas see hõlmab ka pensione.
Sellega on seotud mitmeid küsimusi.
Õnneks võttis Iisraelis endine peastaabiülem Gadi Eizenkot
kasutusele mitmeaastase plaani,
mis nüüd lõppemas on.
Praegune peastaabiülem Aviv Kochavi
alustas juba oma mitmeaastase plaaniga.
Armee on poliitika probleemide eest suhteliselt kaitstud.
Dr Boms, rääkisime Liibanonist ja Süüriast,
ning nüüd on kord Jordaania käes Iisraeli pikima piiri taga.
Maade vahel on olnud diplomaatilisi kriise.
Tsofar ja Naharaim tagastati Jordaaniale.
Jordaania poolt kõlab nõudmisi
rahulepingu lõpetamiseks Iisraeliga ja vastupidi,
kuid need hääled esindavad poliitmaastiku äärealu.
Paari nädala eest vestles Iisraeli president Rivlin Londonis
kuningas Abdullah II pealäbirääkijaga.
Presidendi roll paistab muutuvat üha kesksemaks
keset Jeruusalemma poliitilist segadust.
Kas president Rivlin võtab aktiivsema rolli?
Iisraeli seadus annab presidendile
sellises olukorras
teatud määral otsustusvõimu.
Nähes seda poliitilist segadust
õhutas ta avalikult ühtsusvalitsust moodustama
ja pakkus välja mehhanismi, millega parteid kokku tuua.
Poliitilises vaakumis peab keegi esile astuma.
See ei pea olema poliitik,
vaid võib olla mõni poliitikast kõrgemal asuv monarhi sarnane isik.
President Rivlin, püüab targa ekspoliitikuna
ühtsuse nimel esile astuda
polariseerunud tegelikkuses.
Seda polariseerumist näeb lisaks Lähis-Idale
ka Euroopas ja USAs.
Tal pole siiski täidesaatvat võimu ega voli otsustada.
Jah, nagu ka kuningaameti puhul.
Sellest rohkem ta asjadesse ei sekku.
Üks tähtis tähelepanek on, et Jordaania kuningas tunneb,
et ta on viimase kümnendi sündmuste tõttu kannatanud.
Ta on mures palestiinlaste asja nõrgenemise pärast,
Iisraeil suhete pärast Pärsia lahe maadega
ja juttudest saudide juhirollist ka Templimäel.
Seepärast hakkavad jordaanlased
Jeruusalemma mošeesid restaureerima.
Käimas on igasuguseid asju
ja stabiilsuse nimel tuleb palju tööd teha.
Kol Eisin, vaatame veel korraks Gaza sektorit.
Nüüd, kui Iisraelis pole valitsust,
kes kannaks vastutust Lõuna-Iisraeli asulate eest,
kõlavad mitmetes linnades taas õhuhäiresireenid.
Veerandil miljonil iisraellasel on 15 sekundit aega
pommivarjendeisse joosta.
Kui palju vastutab olukorra eest
Netanyahu juhitud ajutine valitsus?
Kas see ütleb, et nüüd aitab ja on aeg tegutseda,
kuigi ta seda ei tahaks, nagu ütlesite?
Ma ei usu, et see nii läheb.
Minu meelest on praegune valitsus
olnud lõunarinde suhtes
vastutustundlik ja usaldusväärne.
Imetlen Gaza naabruse elanikke.
Tunnen kaasa 15, 20 ja 45 sekundi piirkondade elanikele.
Iisrael on siiski investeerinud rohkelt nende julgeolekusse,
kuigi neil pole siiski kerge ja nad peavad veidi teisiti elama.
Täieulatuslik operatsioon Gazas pole usaldusväärne samm.
Ma ei usu, et uus kaitseminister ja peaminister Netanyahu
sellist võimalust kaaluksid.
Hr Oren? - Egiptusel on tähtis vahendusroll,
ja Hamas on näidanud, et võib end vaos hoida,
isegi kui Isalmidžihaad kontrollimatult tegutseb.
Aitäh, dr Boms, hr Oren ja kol Eisin!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri