Tervetuloa Jerusalem studioon!
Jordaniaa, jonka väestön enemmistö -
on palestiinalaistaustaisia, -
on pidetty arabimaiden hauraimpina, -
mutta se on ollut viime vuosina yllättävän kestävä -
naapurimaiden myllerrysten keskellä.
Jordanian turvallisuus ja vakaus liittyvät läheisesti -
sen rauhaan Israelin kanssa.
Israelin ja Jordanian suhteista keskustelevat -
reservin eversti Reuven Ben Shalom Terrorinvastaisesta instituutista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Joshua Krasna, Lähi-idän turvallisuuden asiantuntija -
Jerusalemin strategiainstituutista ja NWU:sta.
Herra Oren, -
kertoisitteko Israelin ja Jordanian 25-vuotisen suhteen merkityksestä?
Lähi-idän myllerryksissä on se erikoinen piirre, -
että monarkiat ovat vakaampia -
kuin tasavallat tai jopa sotilasdiktatuurit.
Kuningas Abdullah II on isänsä Husseinin jalanjäljissä -
johtanut maata menestyksekkäästi, -
vaikka se rajoittuu Syyriaan, Irakiin ja Saudi-Arabiaan.
Syynä on ehkä neljäs naapurimaa, Israel.
Israelin ja Jordanian suhde on erinomainen turvallisuuspuolella, -
mutta ei niin hyvä diplomaattisella puolella -
nykyisen Netanjahun hallituksen -
ja Jordanian hallituksen viileiden välien takia.
Se näkyy muun muassa siinä, -
ettei Jordania jatkanut sopimusta, -
jolla se vuokrasi Israelille vuonna 1994 kaksi aluetta -
maiden välisellä rajalla.
Jos hallitusten välit olisivat olleet lämpimämmät, -
vuokrasopimusta olisi luultavasti jatkettu.
Jordanian väestön yleinen mielipide oli kuitenkin sitä vastaan, -
eikä kuningas katsonut aiheelliseksi antaa Netanjahulle sitä lahjaa.
Maiden armeijoilla on kuitenkin erinomaiset suhteet.
Kaikkia asianhaaroja ei edes kerrota julkisuudessa, -
koska se olisi vaaraksi jordanialaisille.
Yhteistyö hyödyttää molempia maita.
Eversti Ben Shalom, -
Israel pitää Jordaniaa elintärkeänä turvallisuudelleen.
Israelin pisin raja on Jordanian vastainen itäraja.
Ystävällinen naapuri on Israelille tärkeä -
puolustusresurssien säästämiseksi muille rintamille.
Onko maiden suhde todella niin vahva, kuin herra Oren kuvaili?
Onko niillä yhteisiä toimintoja?
Israelin entinen varaesikuntapäällikkö Jair Golan sanoi vuosia sitten, -
että Jordania, Israel ja tietysti myös Egypti tekevät -
laajaa tiedusteluyhteistyötä.
Ensin pitää aina katsoa karttaa.
Silloin on helppo ymmärtää -
Jordanian merkitys Israelille.
Ajatelkaa, jos Israelin pitäisi kestää -
päivittäisiä terrori-iskuja ja tunkeutumisia Jordanian rajan yli!
Hyvä suhde Jordaniaan ei ole Israelin puolustuksen avaintekijä, -
mutta se on hyvin tärkeä.
Niin tapahtui 1960-luvun lopulla "mustaan syyskuuhun" asti.
Se on tärkeä osa puolustushistoriaamme.
Jordanian poliittinen tilanne pakottaa heidät -
Israelia kritisoivaan retoriikkaan.
Tämä on sellaista peliä, -
että me annamme heidän kritisoida meitä julkisesti, -
joskus törkeästikin, -
mutta pinnan alla teemme erinomaista tiedustelu- ja turvallisuusyhteistyötä.
Siitä on paljon hyötyä molemmille.
Amerikkalaisilla on nyt mielenkiintoinen rooli Jordaniassa.
He ovat läsnä siellä vakauden ansiosta.
Vaikka Israelin ja Jordanian rauha on niin sanottu "kylmä rauha", -
Israel on aina kunnioittanut Jordaniaa, -
jopa silloin, kun se oli vihollisemme.
Kuljemme nykyään yhdessä entisillä taistelutantereillamme, -
emmekä puhu heistä kuin terroristeista.
He olivat kunniallisia sotilaita, jotka taistelivat maansa puolesta.
He kohtelivat israelilaisia sotavankeja kansainvälisen lain mukaisesti.
Kaikessa näen keskinäistä arvonantoa ja hedelmällistä yhteistyötä.
Valitettavasti se ei voi olla avointa, koska koko väestö ei hyväksyisi sitä.
Tohtori Krasna, olette tutkinut Jordaniaa pitkään ja monipuolisesti.
Mikä on näkemyksenne hashemiitti- kuningaskunnan nykytilasta -
suhteessa Israeliin ja koko Lähi-idän haasteisiin?
Yksi Jordanian kiinnostava piirre on se, -
että sen heikkous on sen suurin voimanlähde.
Se on ollut uhanalainen -
heti perustamisestaan lähtien.
Siksi se ei ole omahyväinen, -
kuten Egypti tai Irak.
Joka aamu kuningas miettii uudelleen, missä mennään.
Kuningasperhe on kehittänyt sisäisen turvallisuusjärjestelmän, -
joka havainnoi kaikkea herkästi.
He tunnustelevat jatkuvasti mahdollisia ongelmia, -
ja yrittävät taltuttaa ne uudistuksilla tai tukahduttamalla, -
mikä vain toimii parhaiten, -
ja rakentamalla kansallista identiteettiä.
Mainitsitte, että maan enemmistö on palestiinalaistaustaisia, -
mutta lähes kaikki heistä pitävät itseään ensisijaisesti jordanialaisena.
Jordanialaistamisprosessi on onnistunut.
Jordanialaiset ovat selvästi isänmaallisia.
Se ei tarkoita, etteivät he olisi kriittisiä.
Se tuli ilmi arabikevään aikaan.
Jordania kuitenkin käsitteli sen paremmin, -
eivätkä jordanialaiset huudelleet sellaisia kuin Egyptissä, Libyassa -
ja Tunisiassa, -
tai kuten nyt Libanonissa ja Irakissa, -
joissa ihmiset haluavat hallinnon kaatumista.
Jordanialaiset halusivat vain uudistuksia ja lisää vapautta.
Jordaniassa on kyllä ollut mellakoita, yleensä taloudellisista syistä, -
mutta ei koskaan niin pahoja kuin muissa maissa.
Jordanian kuningasperheen uskotaan polveutuvan -
muslimien profeetasta Muhammedista.
Kun Isis yritti tunkeutua Jordaniaan, jordanialaiset pitivät pintansa, -
vaikka osa suhtautuikin myötämielisesti Isisiin.
He tukivat kuitenkin kuningasta vedoten hänen sukujuuriinsa.
Aivan niin. Monarkiat ovat pärjänneet tasavaltoja paremmin -
arabikevään aikaan ja sen jälkeen.
Ensimmäinen syy siihen on, -
että monarkialla on arabimaailmassa enemmän legitimiteettiä.
Kun Libyan presidentti yritti siirtää valtansa pojalleen, -
sitä sanottiin "tasavalta- kuningaskunnaksi", eikä se toiminut.
Mutta esimerkiksi Marokon kuninkaan syntyperä voidaan jäljittää pitkälle, -
ja se antaa hänelle valtavasti legitimiteettiä.
Kun hän kuolee, seuraava kuningas on heti selvillä.
He ovat nähneet muiden maiden kaaoksen -
ja pelkäävät, että heille käy samoin.
Legitimiteetti on vakauden avain.
Kun arabimaailman ongelmat alkoivat, arabimonarkiat solmivat liiton.
Siksi Libyassa, Jemenissä ja Syyriassa on epävakaampaa.
Kuninkaalla on myös uskonnollista legitimiteettiä.
Se on yksi hänen valtansa avaintekijöistä.
Hän esiintyy kansakuntansa isänä.
Hän on henkilökohtaisessa vuorovaikutuksessa kansalaisiinsa.
Hän pukeutuu tavallisesti ja kulkee ulkona ilman vartijoitaan, -
ja häntä tietysti kuvataan tekemässä niin.
Uskonnollinen legitimiteetti on hänelle suureksi avuksi.
Meille keskeinen ongelma liittyy Jerusalemiin.
Koska hänen legitimiteettinsä on osittain uskonnollinen, -
hän esiintyy Jerusalemin pyhien paikkojen vartijana.
Kun israelilaispoliitikot puhuvat Jerusalemista varomattomasti, -
hänen on reagoitava kovin sanoin ylläpitääkseen arvovaltaansa.
Herra Oren, -
Israel on siis antanut Jordanialle legitimiteetin Temppelivuorella, -
Haram al-Sharifilla, kuten arabiaksi sanotaan.
Koska Israel on antanut Waqfille, islamin pyhien paikkojen vartijoille, -
vallan alueella, joka on pyhä myös juutalaisille ja muillekin, -
tiedostaako Jordania, -
että hyvät suhteet Israeliin ovat mahdollistaneet sen?
Reuven mainitsi maantieteen, mutta myös historialla on siinä osansa.
Britit perustivat Palestiina-nimisen alueen, -
johon kuuluivat Jordanjoen molemmat puolet.
Ne jaettiin kahtia vasta vuonna 1946, -
ja vuosien 1948―1949 sodan jälkeen -
Jordanjoen itäranta, hashemiittikuningaskunta, -
liitti Länsirannan itseensä voimakeinoin.
Sen tunnustivat vain Britannia ja Pakistan.
Se muistuttaa sitä, kun Israel liitti Golanin itseensä.
Israel valtasi Länsirannan vuonna 1967 -
ja antoi viisaasti Waqfin, lähinnä jordanialaisten, haltuun -
Itä-Jerusalemin uskonnolliset kohteet.
Israel ei halunnut sekoittaa politiikkaa ja uskontoa.
Se tiesi, että asia oli räjähdysherkkä, ja on edelleen.
Valtuudet siihen alueeseen annettiin kolmelle monarkille, -
Saudi-Arabian, Marokon ja Jordanian.
Sitten nykyisen kuninkaan isoisoisä, kuningas Abdullah I salamurhattiin -
Temppelivuorella palestiinalaisen toimesta.
Siksi hänen pojanpoikansa kuningas Hussein kirjoitti: -
"Levoton kruunun painama on pää."
Salamurhayrityksiä oli useitakin.
Kun Jordania oli heikko, -
se oli Israelin ja Irakin välinen puskurivaltio.
Israel pelkäsi, että Irakin armeija, -
joka oli Lähi-idän toiseksi suurin Egyptin jälkeen, -
hyökkäisi Jordaniaan ja linnoittautuisi Länsirannalle -
vain muutamien kilometrien päähän Välimerestä.
Se muuttui kuuden päivän sodassa.
Pitkän ja hataran rajan takia Israelin oli silti pakko etsiä -
salaisia kanavia turvallisuus- yhteistyölle Jordanian kanssa.
Niinpä israelilaiset everstit ja kenraalit tapaavat nyt usein -
jordanialaisia vastinparejaan, -
mutta se tehdään vähin äänin.
Virallisesti ja julkisesti Jordanian on reagoitava, -
jos Israel tekee jotain, josta väestö ei pidä.
Jordania luopui Länsirannasta vuonna 1988 -
jättäen Israelin yksin neuvottelemaan PLO:n kanssa.
Sekä Egyptillä että Jordanialla on "kylmä rauha" Israelin kanssa.
Suurlähetystöt eivät toimi normaalisti.
Israelilaisdiplomaatit eivät juuri koskaan jää Ammaniin viikonlopuksi.
He palaavat torstai-iltana tai perjantaiaamuna Israeliin -
ja palaavat saattueen turvaamana sunnuntaina tai maanantaina.
Symbolisella tasolla suhteet eivät ole kovin hyvät, -
mutta pinnan alla ne ovat.
Historiallisesta näkökulmasta jatkaisin, -
että me hölmöt ihmiset suhtaudumme nykytilanteeseen, -
kuin se olisi kirjoitettu kiveen aikoja sitten, -
vaikka ihmiset olisivat vasta juuri keksineet sen.
Valtiot muodostettiin mielivaltaisesti, ja niille annettiin nimi.
Vuonna 1988 Jordania luopui virallisesti Länsirannasta, -
joten olemmeko me miehittäjiä siellä?
Länsiranta koostuu Juudeasta, Samariasta ja Jordaninlaaksosta.
Israel ja Jordania keskustelevat niistä edelleen.
Kun ennen matkustelimme siellä laajasti, -
näimme kuningas Husseinin kuvia melkein joka kodissa.
Nykyään Abdullah II:n kuvia näkee harvemmin.
Hänelle pidettiin pitkään kesäpalatsia Shuafatissa tässä lähellä.
Totta.
Jordanian hallituksen ja monarkin välillä on kuitenkin jännitteitä.
Hallitus on monarkin nimittämä neuvoa-antavien vaalien jälkeen.
Suurin osa hallituksen jäsenistä eivät ole innokkaita jatkamaan -
rauhansopimusta Israelin kanssa.
Miten paljon se vaikuttaa päätöksentekoon?
Mielestäni se ei vaikuta.
Kuningas laskelmoi tarkkaan tämän liiton strategisia puolia.
Asia herättää tietysti tunteita.
Muistammehan, keitä jordanialaiset ovat.
Yli miljoona pakolaista Syyriasta ja kaksi miljoonaa palestiinalaista.
Heillä on suuri vaikutus narratiiveihin.
Hallitus edustaa väestöä, ja näistä asioista puhutaan parlamentissa.
Turha sitä on kiistää, että monet heistä vihaavat meitä kiihkeästi.
Kuninkaan tasolla suhde on kuitenkin läheinen, laskelmoitu ja strateginen, -
ja se oli olemassa jo ennen tätä kuningasta.
Valitettavasti palautimme Jordanialle ne kaksi aluetta, -
joita Golda Meirin ja kuninkaan kuuluisa tapaaminen käsitteli.
Siitä ei kerrottu uutisissa silloin.
Minusta on surullista, -
että jordanilaiset naapurini ja veljeni tuntevat näin meitä kohtaan.
Meidän ei pidä loukkaantua siitä eikä mennä mukaan siihen peliin.
Meille ei ole sallittua se, mitä he tekevät.
Israelilainen vartija puolustautui Ammanissa vuonna 2017 -
tappaen jordanialaisen.
Oli PR-virhe ottaa hänet vastaan halaillen.
Jordanialaiset tekevät meille samaa koko ajan, -
mutta meidän on oltava erilaisia.
Ymmärrämme tilanteen arkaluontoisuuden, -
kunnioitamme jordanialaisia ja vaalimme strategista suhdettamme.
Tohtori Krasna, mitä mieltä olette?
Eikö jordanialaisten puheet mediassa, ja israelilaistenkin jossain määrin, -
mene joskus liian pitkälle?
Jordanian kuninkaan piti toki vaatia ne alueet takaisin, -
mutta niitä sanottiin "rauhan saarekkeiksi", -
ja Israel palautti ne Jordanialle.
Mitä sen symbolisen eleen takana on?
Olen hieman eri mieltä Reuvenin kanssa.
Kuningas on hyvin tietoinen -
yleisestä mielipiteestä.
Se määrää pitkälti sen, -
mitä hän tekee julkisella tasolla.
Se on syy siihen, miksi Naharaimin ja Zofarin sopimusta ei jatkettu.
Eikä se ollut vuokra, koska emme maksaneet siitä.
Se oli rauhan ele, koska silloin uskottiin lämpimään rauhaan.
Teimme kuitenkin rauhan ei-demokraattisen maan kanssa.
Sama koskee Egyptiä.
Jos väestö olisi saanut äänestää rauhansopimuksesta, sitä ei olisi.
Se ei tarkoita, ettei se olisi hyvä idea. Se on erinomainen idea.
Jordanialaiset eivät kuitenkaan ole koskaan pitäneet siitä.
He pettyivät, koska he odottivat nopeita taloudellisia hyötyjä, -
joita ei tullut, ja se on osittain meidän syytämme.
Kuningas ymmärtää kuitenkin, miten tärkeä maiden turvallisuussuhde on.
Kaikessa muussa hän miettii tarkkaan, miltä se näyttää.
Hänellä oli syynsä siihen, ettei hän ole tavannut Netanjahua vuosiin, -
ja että hänellä on jyrkkä kanta Temppelivuoresta, -
ja ettei hän jatkanut sopimusta.
Hän sanoi: "Jos suhde olisi lämpimämpi, sitä olisi ehkä jatkettu."
Parlamentissa ja väestössä sitä vastustettiin kuitenkin kiivaasti.
Viikoittaisia protesteja. ― Ja äänestyksiä parlamentissa.
He kokivat, että sen jatkaminen olisi Israelille palkinto, -
jota olisi vaikea selittää väestölle.
Kun maat tekivät 10 miljardin dollarin kaasusopimuksen, -
sitä vastustettiin valtavissa mielenosoituksissa.
Jordania ei kuitenkaan lähde siitä sopimuksesta, -
koska sen edut Jordanialle ovat niin selvät.
Kuningas pystyy siis panemaan kansalliset edut -
yleisen mielipiteen edelle.
Toivoimme "rauhan saarekkeiden" jatkuvan, -
mutta sopimuksessa oli aukkokohta, ja hän hyödynsi sitä.
Amerikanjuutalaisten merkki- henkilöiden ryhmä vieraili hiljattain -
Ammanissa tapaamassa -
korkeaa jordanialaisviranomaista, -
jonka nimeä ei kerrottu julkisuuteen.
Hänen positiivisuutensa teki heihin niin suuren vaikutuksen, -
että he soittivat Ammanista israelilaisystävilleen kehuen häntä.
Seuraavana päivänä tämä sama viranomainen piti julkisuudessa -
Israel-vastaisen puheen, koska hänen oli pakko.
Jotkut jordanialaiset ovat vakuuttuneita siitä, -
ettei Israel, tai ainakaan sen eliitti, enää kannata ajatusta -
"Jordania on Palestiina".
Näin Ariel Sharon ajatteli, ennen kuin hän oli pääministeri.
"Vallatkoot palestiinalaiset Jordanian, kaatakoot kuninkaan, -
ja pitäkööt sitä Palestiinana, niin saamme olla rauhassa!"
Se on hyvin yksioikoinen, eikä kovin vakavasti otettava ajatus.
Vaikka yli 77 prosenttia väestöstä on palestiinalaistaustaisia?
Kyllä he silti vaativat Länsirannan ja ehkä enemmänkin.
Olemme luopuneet siitä ajatuksesta.
Jordanialaiset tietävät, ettei Israelilla ole laajentumisaikeita.
Ohjelma on lopuillaan.
Loppukommenttinne, eversti Ben Shalom?
Jordania on herkkä vakaudestaan.
Puhuimme pakolaisista, -
taloustilanteesta ja hallintotyypistä.
Maa on pysynyt yllättävän vakaana.
Amerikkalaisetkin ovat siellä vakauden takia.
Sitä seuraan kunnioituksella ja rakkaudella naapureitamme kohtaan.
Israelilla on vielä parannettavaa suhteessaan Jordaniaan.
Eräät suurprojektit olisi jo pitänyt toteuttaa.
Yksi niistä on Punaisenmeren ja Kuolleenmeren kanava.
Toinen on yhteinen kauppa- ja teollisuusalue Beit Sheanin lähellä.
Se on jumissa Israelin puolelta.
Israelin vaalikausi on kuitenkin jatkunut jo vuoden, ja jatkuu yhä, -
joten ne tuskin toteutuvat pian.
Israelin suurin huolenaihe naapurimaidensa kohdalla -
on niiden linjan jatkuvuus.
Suurin pelko on väkivaltainen vallanvaihto.
Kaikki on luodin päässä mullistuksesta.
"Mitä tapahtuu, jos Sadat salamurhataan?"
Niin tapahtui, ja Mubarak tuli hänen tilalleen, ja suhde säilyi.
Mitä tapahtuu, jos Jordanian kuningas salamurhataan?
Tuleeko hänen tilalleen joku kenraali, joka jatkaa samaa linjaa, -
vai nouseeko valtaan Hamas tai joku vastaava, -
joka aiheuttaa Israelille harmaita hiuksia vielä pitkään?
Jordaniassa hallinto on myötämielisin Israelia kohtaan, -
joten jos Israel saa tietää kytevästä vallankaappauksesta, -
se luultavasti kertoo siitä kuninkaalle.
Kruununprinssikin vaikuttaa hyvin lupaavalta, -
ja hän on saanut siitä kiitosta.
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren ja tohtori Krasna!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta