Tere tulemast saatesse!
Jordaania Hašimiidi Kuningriiki, mil puudub pääs merele
ja mille rahvastiku enamus on palestiina päritolu,
peetakse tavaliselt üheks hapramaks araabiamaaks,
kuid viimastel aastatel on see olnud üllatavalt visa,
samas kui naabrid on sattunud sise- ja regionaalsetesse rahutustesse.
Jordaania julgeolekuaparaadil on aga tihedad sidemed Iisraeliga.
Jordaania-Iisraeli suhteid arutavad
reservikolonel Reuven Ben Shalom, kultuuristrateeg
ja Rahvusvahelise Terrorismivastase Võitluse Instituudi teadlane,
TV7 analüütik Amir Oren, ja dr Joshua Krasna,
Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinistituudi teadlane
ja Lähis-Ida julgeoleku lektor NYUs.
Hr Oren, kas teeksite ülevaate
Iisraeli-Jordaania 25 aastat kestnud suhete tähtsuse teemal?
Lähis-Idale on saanud omaseks,
et monarhiad on stabiilsemad kui vabariigid
või isegi sõjalised diktatuurid ja huntad.
Kuningas Abdullah II,
kes liigub oma kadunud isa kuningas Husseini jälgedes,
on suutnud kuningriiki edukalt juhtida,
kuigi tema naabreiks on Süüria,
Iraak ja Saudi Araabia,
ja võimalik, et see on teise naabri - Iisraeli tõttu.
Iisraeli-Jordaania suhted on väga edukad.
Suurepärased julgeoleku vallas, kuid mitte just parimad diplomaatiliselt
jaheduse tõttu Netanyahu valitsuse
ja Jordaania valitsuse vahel.
Üheks selle peegelduseks on fakt, et pärast 25 rahuaastat
ei pikendanud Jordaania Iisraeliga 1994. a tehtud rendilepet
kahe piiriäärse maalapi suhtes.
Kui valitsuste suhe oleks soojem olnud,
oleks seda ilmselt pikendatud.
Arvamusküsitluste põhjal
oli Jordaania rahvas selle vastu
ja kuningas ei näinud mingit põhjust
Netanyahule seda "kingitust" teha.
Mõlema riigi armeede vahel
on suhted suurepärased.
Kõiki fakte pole avaldatud ja seda ei saagi teha,
kuna see võib jordaanlased ohtu seada.
Kuid koostööst saavad kasu mõlemad.
Kol Ben Shalom, Iisrael peab oma idanaabrit Jordaaniat
oma julgeoleku jaoks ülioluliseks,
arvestades ühise piiriga Iisraeli idarindel.
Jordaania kui sõbraliku naabri stabiilsus on oluline selleks,
et suunata sõjalisi ressursse mujale.
Kui tugev on see suhe, nagu hr Oren mainis,
ühiste projektide ja muu sellise osas,
ja nagu ütles eelmine peastaabiülema asetäitja Yair Golan
ühes mitme aasta taguses kõnes,
et luurerindel käib ulatuslik koostöö Jordaania ja Iisraeli
ning muidugi ka Egiptuse vahel.
Paljude teemade puhul Lähis-Idas
tuleb eelkõige vaadata geograafiat.
Kaardil pikka piiri vaadeldes
mõistame selle strateegilist tähtsust.
Kui Iisrael peaks tegelema seal iga päev terrorirünnakute
ja infiltreerumiskatsetega, oleks see raske.
Ma ei ütle,
et see on Iisraeli kaitse võti, kuid siiski oluline komponent.
Kui seda aspekti meie kaitses kataks head suhted, oleks ülitore.
See oligi nii 1960. aastate lõpus kuni 1970. a nn Musta septembrini.
See oli tähtis peatükk meie kaitse ajaloos.
Jordaania puhul on huvitav see, et poliitilise olukorra tõttu
on nad sunnitud harrastama avalikult Iisraeli-vaenulikku retoorikat.
See oleks justkui mäng.
Peame lubama neil endaga avalikult ülikriitilised olla
ja sõimata mitmetes Jeruusalemmaga seotud asjades.
Osa sellest on lausa uskumatu, kuid radari ulatusest väljas
on suurepärased, mõlemale riigile kasulikud suhted
luure, julgeoleku ja terrorivastase võitluse osas.
Vaadake ameeriklaste huvitavat rolli oma kohaloluga
ja nende jalajälge Jordaanias.
Väidetavalt on nad seal stabiilsuse säilitamiseks.
Peame seda meeles pidama.
Kuigi meil on Jordaaniaga nn külm rahu,
on Iisraelil Jordaania suhtes suur respekt.
Isegi kriisiaegadel ja kui nad meie vaenlased olid.
Kui nendega täna vanadest lahingutest räägime,
ei suhtle me nendega kui terroristidega.
Nad olid auväärsed sõdurid, kes võitlesid oma riigi eest.
Ka Iisraeli sõjavangidega käituti Jordaanias auväärselt
ja rahvusvahelise õiguse kohaselt.
Näen igas aspektis vastastikust austust ja viljakat koostööd,
kuid kahjuks mitte piisavalt avalikult, et mõlemale rahvale meele järgi olla.
Dr Krasna, olete Jordaaniat pikalt erinevatel tasanditel uurinud.
Kuidas näete olukorda Hašimiidi kuningriigis
seoses Iisraeliga, aga ka regionaalsemas plaanis?
Üks huvitavaid asju Jordaania puhul
on see, et tema nõrkus on samas ka suurim jõu allikas.
Jordaania kuningriigi rajamisest peale on nad ohus olnud.
Nad ei jäänud loorberitele puhkama
nagu režiimid Egiptuses, Iraagis jms.
Kõik kuningad küsivad hommikul esimese asjana: Kust oht täna tuleb?
Seepärast on kuningapere loonud sisejulgeolekusüsteemi
mis on toimuvale äärmiselt tundlik,
Nad harrastavad pidevat kärpimistööd ja võimet tunnetada probleeme
ning püüda neid ennetada kas reformide või repressioonidega
või mis iganes toimib.
Samuti on nad ehitanud rahvuslikku identiteeti.
Mainisite, et enamik Jordaania rahvast on palestiina päritolu.
Aga kui küsida jordaanlastelt, sh palestiina taustaga elanikelt,
ütlevad kõik, et on jordaanlased.
See jordaniseerimisprotsess on viljakas olnud.
Jordaanias võib tunda patriotismi. See ei tähenda, et nad ei kritiseeriks.
Selle märke oli tunda juba Araabia kevade ajal.
Jordaanlased said sellega palju paremini hakkama.
Jordaanlased ei nõudnud samu asju,
mida nõuti Egiptuses, Liibüas ja Tuneesias.
Või nagu Liibanonis ja Iraagis nõutakse täna režiimi kukkumist.
Jordaanlased tahtsid režiimi reformimist ja parandamist.
Nad tahtsid senise nn osaliselt vaba režiimi asemel veelgi vabamat režiimi.
Aastate vältel on nähtud märuleid, tavaliselt majanduslikel põhjustel,
kuid mitte nagu teistes riikides.
Kuningriigis usutakse,
et kuninga ja tema pere päritolu
olevat alanud islami prohvetist Muhhamedist.
Nägime seda teatud juhtudel, kui ISIS püüdis Jordaaniasse tungida.
Rahvas seisis visalt vastu,
kuigi nende seas oli ka ISISe poolehoidjaid.
Nad ütlesid: "Ta on prohveti järeltulija ja tahame teda troonil hoida."
Monarhiad said tõesti paremini hakkama kui vabariigid,
nii Araabia kevade ajal kui hiljem. Sellel on kaks põhjust.
Monarhial on araabiamaailmas vabariigist suurem legimiteet.
Eriti Egiptuses ja Liibüas,
kus presidendid püüdsid võimu poegadele edasi anda.
Nad nimetavad seda vabariiklikuks kuningriigiks.
See ei toiminud hästi. Kuid Jordaanias ja ka Marokos
on kuningate sugupuu kaugele teada ja see annab neile suure legimiteedi.
Kui kuningas sureb, astub asemele tema sugulane.
Seda nii traditsioonilises araabia ühiskonnas
kui ka neis ühiskondades, mis on näinud Lähis-Idas toimuvat
ja kardavad sama kogemust. Stabiilsuses on suur jõud.
Samuti tuleb meeles pidada,
et kui probleemid araabiamaailmas algasid,
sõlmisid araabia monarhiad liidu, et neile vastu seista.
Nii juhtus Egiptuses.
Ja teisiti läks ka Liibüas, Jeemenis ja Süürias.
Kuninga legitiimsus on ka religioosne.
See on peamine faktor tema võimulejäämises.
Kuningana püüab ta end kujutada ja käituda oma rahva isana.
Ta suhtleb rahvaga väga isiklikult.
Ta käib väljas. Räägitakse, et ta riietub erarõivaisse
ja käib ilma ihukaitsjateta rahva seas kuulamas, mis toimub.
Piltnikud on ta sellelt tabanud.
Tema religioosne legimiteet ilmselt aitab.
Meie jaoks tekitab see probleeme
seoses Jeruusalemmaga.
Kuna tema legimiteet on osaliselt usuline ja lähtub osaliselt sellest,
et ta nimetab end Jeruusalemma pühapaikade kaitsjaks,
siis kui Jeruusalemmas midagi juhtub
või Iisraeli poliitikud ei vali sel teemal hoolikalt oma sõnu,
peab ta jõuliselt reageerima.
Vastasel juhul peidab ta end oma kohuste eest.
Samal ajal, hr Oren,
on Iisrael see, kelle tõttu Jordaania kuningal
see õigus Templimäel või Haram al-Sharifil on.
Kas Jordaania näeb seda nii, et Iisrael andis neile selle õiguse
Waqfi ehk islamistliku pühapaikade valveühenduse kaudu
maalapil, mis on püha nii juutidele, kristlastele kui moslemitele?
Kuidas peegeldub see suhetes Iisraeliga?
Reuven mainis varem geograafiat, kuid ka ajalool on oma roll.
Britid lõid Palestiina üksuse,
kuhu kuulusid mõlemad Jordani jõe kaldad,
mis lahutati 1946. aastal.
Pärast 1948.-49. a sõda
annekteeris Jordani jõe idakallas ehk Hašimiidi kuningriik
jõuga Läänekalda
ja seda tunnustasid üksnes britid ja Pakistan.
See on õppetunniks selle kohta, kuidas Iisrael ühendas endaga Golani.
Iisrael vallutas Läänekalda 1967. a
ja andis Ida-Jeruusalemma usuobjektid targalt Waqfi,
peamiselt jordaanlaste hallata.
Iisrael ei tahtnud segada poliitikat ja usku.
Ta teadis, et asi oli plahvatusohtlik ja on seda jätkuvalt.
Volitused selle territooriumi suhtes anti kolmele monarhile -
Saudi-Araabiale, Marokole ja Jordaaniale.
Seejärel salamõrvati praeguse kuninga vanaisa, kuningas Abdullah I,
palestiinlaste käe läbi Templimäel.
Seepärast kirjutas tema pojapoeg kuningas Hussein:
"Rahutu on kroonikandja uni".
Atentaadikatseid oli mitmeid.
Kui Jordaania oli nõrk,
oli ta Iisraeli ja Iraagi vahel puhverriigiks.
Iisrael kartis, et Iraagi armee,
mis oli Egiptuse järel Lähis-Idas suuruselt teine,
ründab Jordaaniat ja seab end sisse Läänekaldal,
vaid mõni kilomeeter Vahemerest.
See muutus Kuue päeva sõjas.
Pika ja poorse piiri tõttu pidi Iisrael
julgeolekukoostööks Jordaaniaga siiski salakanaleid otsima.
Nii kohtuvad Iisraeli kolonelid ja kindralid nüüd tihti
oma Jordaania kolleegidega,
kuid seda tehakse ülimalt diskreetselt.
Ametlikult ja avalikult peab Jordaania reageerima,
kui Iisrael teeb midagi, mis rahvale ei meeldi.
Jordaania loobus Läänekaldast 1988. a,
jättes Iisraeli üksi PLOga läbi rääkima.
Nii Egiptusel kui Jordaanial on Iisraeliga nn külm rahu.
Suursaatkonnad ei tööta normaalselt.
Iisraeli diplomaadid ei jää pea kunagi nädalavahetuseks Ammanisse.
Nad naasevad neljapäeva õhtul või reede hommikul Iisraeli
ja naasevad turvakonvoi saatel pühapäeval või esmaspäeval.
Sümboolsel tasandil pole suhted eriti head,
kuid pinna all küll.
Ajaloolise perspektiivi kohta jätkaksin,
et inimestena suhtume naeruväärselt praegu toimuvasse,
nagu see oleks sajandeid tagasi kivvi raiutud,
kuigi see loodi alles äsja.
Riigid moodustati meelevaldselt ja neile anti nimed.
1988. a loobus Jordaania ametlikult Läänekaldast,
nii et kas me oleme seal okupandid?
Läänekallas koosneb Juudast, Samaariast ja Jordani orust.
Iisrael ja Jordaania jätkavad sel teemal arutelusid.
Kui vanasti saime seal vabalt reisida,
nägime pea igas kodus kuningas Husseini pilte.
Tänapäeval näeb Abdullah II pilte harvem.
Talle hoiti veel kaua suvepaleed siin lähedal Shuafatis.
Tõsi.
Jordaania valitsuse ja monarhi vahel on siiski rohkesti pingeid.
Valitsuse määrab ametisse monarh pärast nõuandvaid valimisi.
Enamik valitsuse liikmetest
pole huvitatud rahulepingu jätkamisest Iisraeliga.
Kui palju mõjutab see otsustamist?
Minu meelest ei mõjuta üldse.
Kuningas kalkuleerib täpselt selle liidu strateegilisi pooli.
Asi õhutab muidugi tundeid üles.
Mäletame ju, kes jordaanlased on.
Üle miljoni põgeniku Süüriast ja kaks miljonit palestiinlast.
Neil on suur mõju narratiividele.
Valitsus esindab rahvast ja neist asjust räägitakse parlamendis.
Seda on asjatu eitada, et paljud neist vihkavad meid tuliselt.
Kuninga tasemel on suhted siiski lähedased, kalkuleeritud
ja strateegilised ning eksisteerisid juba enne praegust kuningat.
Kahjuks tagastasime Jordaaniale need kaks maalappi,
mida käsitles Golda Meiri ja kuninga kuulus kohtumine.
Uudistes sellest toona ei räägitud.
Minu meelest on kurb,
et mu jordaanlastest naabrid ja vennad meie suhtes nii tunnevad.
Me ei tohiks sellest solvuda ega selle mänguga kaasa minna.
Meile pole see lubatud, mida nemad teevad.
Iisraellasest turvamees kaitses end 2017. a Ammanis,
mille tulemusel hukkus jordaanlane.
Oli PR-viga ta kallistustega vastu võtta.
Jordaanlased teevad meiega pidevalt sama,
kuid meie peame teisiti reageerima.
Peame mõistma paremini olukorra delikaatsust,
austama jordaanlasi ja olukorda ning hoidma seda strateegilist suhet.
Dr Krasna, mida teie arvate?
Kas jordaanlaste jutud meedias ja kohati ka iisraellaste oma
ei lähe vahel liiga kaugele?
Jordaania kuningas pidi muidugi need maalapid tagasi nõudma,
kuid neid nimetati "rahu saarteks",
ja Iisrael tagastas need Jordaaniale.
Mis on selle sümboolse žesti taga?
Ma pole Reuveniga päriselt nõus.
Kuningas on väga teadlik
avalikust arvamusest.
See otsustab põhimõtteliselt,
mida ta avalikul tasandil teeb.
See on ka põhjus, miks Naharaimi ja Zofari lepingut ei jätkatud.
Asi polnud rendis, sest me ei maksnud selle eest.
See oli rahužest, sest siis usuti nn sooja rahusse.
Tegime siiski rahu mittedemokraatliku riigiga.
Sama puudutab ka Egiptust.
Kui rahvas oleks saanud hääletada rahulepingu suhtes, seda poleks.
See ei tähenda, et see poleks hea idee. See on suurepärane idee.
Kuid jordaanlastele ei meeldinud see kunagi.
Nad pettusid, sest ootasid kiiret majanduskasu,
mida ei tulnud ja see on osaliselt meie süü.
Kuningas mõistab siiski, kui tähtsad on maade julgeolekusuhted.
Kõige muu suhtes kaalub ta targalt, kuidas see välja näeb.
Tal olid omad põhjused, miks ta pole Netanyahuga aastaid kohtunud,
ning et tal on karm seisukoht Templimäe suhtes
ja miks ta ei jätkanud rendilepingut.
Ta ütles: "Kui suhe oleks soojem oleks seda ehk jätkatud."
Parlamendis ja rahva seas oldi sellele siiski tuliselt vastu.
Iganädalased protestid. - Ja hääletused parlamendis.
Nad kogesid, et selle jätkamine oleks Iisraelile preemiaks,
mida oleks raske rahvale selgitada.
Kui riigid sõlmisid 10 miljardi USD suuruse gaasilepingu,
korraldati selle vastu suuri meeleavaldusi.
Jordaania siiski ei loobu sellest lepingust,
sest see on riigile niivõrd kasulik.
Kuningas suudab seega seada riiklikud huvid
avalikust arvamusest kõrgemale.
Lootsime, et "rahu saared" jäävad püsima,
kuid lepingus oli auk ja ta kasutas selle ära.
Ameerika juudi prominentide grupp
käis hiljuti Ammanis kohtumas
kõrge Jordaania ametnikuga,
kelle nime ei avalikustatud.
Tema positiivsus jättis neile nii tugeva mulje,
et nad helistasid Ammanist oma Iisraeli sõpradele ja kiitsid teda.
Järgmisel päeval pidas toosama ametnik avalikkuses
Iisraeli-vastase kõne, sest ta oli selleks sunnitud.
Mõned jordaanlased on veendunud,
et Iisrael, või vähemalt selle eliit,
ei toeta enam mõtet "Jordaania on Palestiina".
Nii arvas Ariel Sharon, enne kui temast peaminister sai.
"Vallutagu palestiinlased Jordaania, kukutagu kuningas
ja pidagu seda oma Palestiinaks, ning jätku meid rahule!"
See on äärmiselt lihtsustatud ja mitte eriti tõsiseltvõetav mõte.
Isegi kui üle 77 % rahvastikust on palestiina taustaga?
Nad nõuavad siiski Läänekallast ja ehk isegi rohkem.
Oleme sellest mõttest loobunud.
Jordaanlased teavad, et Iisraelil pole laienemiskavatsusi.
Saateaeg on otsakorral. Palun teie lõppsõna, kol Ben Shalom?
Jordaania on tundlik oma stabiilsuse suhtes.
Rääkisime pagulastest,
majandusseisust ja valitsusvormist.
Riik on püsinud üllatavalt stabiilsena.
Selles on oma roll ka ameeriklastel.
Jälgin seda austuse ja armastusega meie naabrite suhtes.
Iisraelil on suhetes Jordaaniaga veel parandamisruumi.
Mõned suurprojektid oleks tulnud juba ellu viia.
Üks neist on kanal Punase mere ja Surnumere vahel.
Teine on ühine kaubandus- ja tööstustsoon Beit Sheani lähedal.
See on seiskunud Iisraeli poolel.
Iisraeli valimisperiood on siiski käinud juba aasta ja kestab endiselt,
nii et vaevalt need niipea realiseeruvad.
Iisraeli suurim mureteema naabermaade suhtes
on nende poliitika järjepidevus.
Suurim hirm on vägivaldne võimuvahetus.
Revolutsioonist lahutab meid vaid üks kuul.
"Mis juhtub, kui Sadatile atentaat tehakse?" Tehtigi.
Ja asemele tuli jahedam Mubarak, kuid suhted säilisid.
Mis juhtub, kui tapetakse Jordaania kuningas?
Kas tema asemel tuleb mõni kindral, kes jätkab sama suunda,
või tõuseb võimule Hamas või keegi sarnane,
kes Iisraelile veel pikka aega peavalu tekitab?
Jordaanias on režiim Iisraeli suhtes kõige pooldavam,
nii et kui Iisrael kuuleb kihisevast võimupöördekatsest,
teatatakse sellest tõenäoliselt kuningale.
Ka kroonprints näib paljutõotav
ja on selle eest kiita saanud.
Aitäh, kol Ben Shalom, hr Oren ja dr Krasna!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri