Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israelilla ei ole ollut vuoteen -
täysin toimivaa hallitusta -
ja parlamenttia.
Ympäröivät turvallisuusuhat eivät kuitenkaan jää odottelemaan.
Aiheesta keskustelevat -
professori Efraim Inbar Jerusalemin strategiainstituutista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eran Lerman -
Jerusalemin strategiainstituutista ja Shalemin akatemiasta.
Herra Oren, kertoisitteko Israelin poliittisesta umpikujasta -
ja turvallisuusuhista etelä-, pohjois- ja itärintamilla?
Aika ei pysähdy israelilais- poliitikkojen kinastellessa, -
eivätkä Israelin viholliset, -
Iran, Hizbollah, Hamas, -
Islamilainen jihad ja niin edelleen.
Israel pitää suurimpana turvallisuushaasteenaan -
Iranin läsnäoloa Syyriassa, Hizbollahia sen sijaistoimijana, -
sekä Iranin ballistisia ohjuksia ja ydinohjelmaa.
Se on se viiteuhka, -
jota vastaan Israelin on rakennettava puolustuksensa.
Seuraavana listalla ovat Libanonin Hizbollah -
ja palestiinalaisrintamalla Gazan Hamas ja Islamilainen jihad.
Lisäksi Fatah tai Hamas voivat toimia Israelia vastaan Länsirannalta.
Israelilla on siis haasteita riittämiin.
Israelin armeijan johto on väitellyt viime aikoina siitä, -
toimiiko Israelin poliittinen tilanne tavallaan pelotteena -
arabien hyökkäyksille Israelia vastaan, -
koska se yhdistäisi Israelin sitä uhkaa vastaan, -
vai rohkaiseeko se päinvastoin arabeja hyökkäämään.
Tarkoitan arabeilla Israelin uhkia yleisesti, vaikka Iran ei ole arabimaa.
Yleinen käsitys on, että viholliset mieluummin odottavat, -
kunnes Jerusalemissa on hallitus, -
jonka kanssa he voivat joko neuvotella suoraan tai epäsuorasti, -
tai taistella sitä vastaan, jos sen linja on heidän etujensa vastainen.
Professori Inbar, -
Israelin vihollisten sanotaan yrittävän viivyttää väistämätöntä.
Viime viikolla Gazasta ammuttiin kymmenen rakettia -
Israelin eteläisiin asutuksiin.
Yksi raketti osui asuntoon Sderotissa, mutta kukaan ei loukkaantunut.
Kahdeksan rakettia torjuttiin, ja yksi putosi avomaalle.
Yrittääkö Islamilainen jihad, joka oli iskun takana, -
horjuttaa Hamasin sisäistä vakautta, joka on heikentynyt viime aikoina?
Vai onko Hamas tai Iranin tukema Islamilainen jihad -
organisoinut tämän iskun?
Sen seurauksena Israel vastasi useiden tuntien kuluttua -
suhteellisen strategisella iskulla.
Se oli hieman tavanomaista kovempi, mutta ei niin kova, -
että se toimisi pelotteena Gazan islamisteille.
En tiedä, mutta Israelin tiedustelu näyttää omaksuneen sen version, -
että se ei ollut Hamasin organisoima.
Se on tietysti Israelille -
helpompi versio, -
koska hallitus ei nyt halua reagoida vahvasti Gazan tapahtumiin.
Se pitää pohjoisrintamaa tärkeämpänä, kuten Amir selitti.
Israelin on vaikea ratkaista, mitä tehdä toimijalle, joka sanoo: -
"En minä sitä tehnyt, se oli joku, jota en voi hallita."
Se voi tietysti olla tahallista, -
mutta naapurimaissamme ei ole voimankäytön monopolia.
Tohtori Lerman, -
turvallisuuskabinetti kokoontui viime viikolla -
keskustelemaan Gazan raketti-iskuista.
Tuli ilmi, ettei Israelia kiinnosta vastata Gazan iskuihin.
Se on yhden rintaman konflikti, -
eikä se ole niin vakava uhka kuin pohjoisesta tuleva Iranin uhka.
Jos Israelin ja Iranin välille syttyy sota, -
siitä tulisi usean rintaman sota, joka olisi tuhoisa kaikille osapuolille.
Missä määrin tilanne on Jerusalemin hallinnassa?
Poliittinen umpikujahan vaikeuttaa hallituksen toimintaa.
Jaetaan kysymys kahteen aikajänteeseen, -
välittömään reagointiin -
ja erittäin vaikeaan kysymykseen -
budjetin suurista lisäinvestoinneista -
Iranin mahdollisiin uusiin uhkiin vastaamiseksi -
keskipitkällä aikavälillä.
Ne molemmat vaativat poliittisia päätöksiä.
Välitön taso on hallituksen käsissä.
Se on väliaikaishallitus, mutta se voi silti käskyttää puolustusvoimia.
Budjettiin nähden väliaikaishallituksen valtuudet ovat rajalliset.
Vuodelle 2020 ei ole budjettirunkoa.
Rajuja toimenpiteitä tarvitaan, -
koska budjettivaje kasvoi odotettua enemmän viime vuonna.
Tarvitaan vakavia päätöksiä, -
joita väliaikaishallituksen on yhä vaikeampi tehdä.
Ja kaiken tämän taustalla vaanii Iranin uhka, -
koska Iran on epätoivoinen pakotteiden kovassa puristuksessa.
Iranin hallinto voi pitää tilannetta eksistentiaalisena uhkana, -
oli se totta tai ei.
He saattavat kokea, että heidän on pakko heiluttaa venettä -
ja pakottaa maailma muuttamaan mieltään.
He tekevät sen kolmella tavalla: -
viestimällä haluavansa neuvotella, mutta omilla ehdoillaan, -
irtautumalla avoimesti ydinsopimuksesta -
rikastamalla uraania provokatiivisesti, -
ja lisäämällä väkivaltaa vihollisiaan, kuten Israelia, kohtaan.
Meidän on varauduttava Iranin provokaatioihin.
Herra Oren, eräiden kuntien, kuten Sderotin, johtajat vaativat -
yhteishallituksen muodostamista.
Kaikki puhuvat tosin omanlaisestaan yhteishallituksesta.
Benny Gantz puhuu suppeammasta yhteishallituksesta kuin Netanjahu, -
joka haluaisi mukaan oikeisto- ja ultraortodoksiblokin.
Kunnanjohtajat kuulevat kuitenkin paikallisia asukkaita, -
jotka kärsivät Gazan rakettitulesta.
Heillä ei kuitenkaan ole hallitusta, mille valittaa.
He vaativat väliaikaista yhteishallitusta -
turvallisuusuhkien käsittelyä varten.
Onko se todennäköistä, vai onko edessä väistämättä -
ennennäkemättömät kolmannet vaalit?
Israelin poliittisessa historiassa on esimerkkejä siitä, -
että hallitus on muodostettu hätätilaan vedoten.
Se on ollut hyödyllistä, ei vain eri puolueiden kesken, -
vaan myös saman puolueen erimielisyyksien silottamiseksi.
Se ei näytä nyt todennäköiseltä.
Netanjahu ja Gantz ovat jo toimineet yhdessä, Netanjahun johdolla, -
operaatio Suojakallion aikaan.
Gantz ei tietenkään tuolloin ollut poliittinen johtaja.
Moshe Ja'alon oli puolustusministeri, ja nyt hän on Gantzin kumppani.
Heillä oli kaikilla sama linja.
Ero oli siinä, ainakin Gantzin mukaan, -
ettei operaatiosta seurannut poliittisia toimenpiteitä.
Kolme ja puoli vuotta operaation jälkeen -
palestiinalaiset jatkoivat taas häirintäänsä -
pakottaen Israelin toteuttamaan lupauksensa.
Mitä siis tarvitaan, että rauha saadaan palautettua raja-alueelle?
Saavutuksiakin jo on, vaikka ne on jätetty huomiotta.
Siellä ei lennä enää lennokkeja eikä leijoja.
Tulipaloja ei enää ole.
Sitä pidetään normaalina, mutta se oli seurausta -
hiljaisesta sopimuksesta Hamasin kanssa Egyptin välityksellä.
Israel antoi gazalaisille monenlaisia kannustimia, -
ja Hamas lopetti häirintänsä.
Mutta laajemman konfliktin kohdalla tämä voidaan saavuttaa -
vain todellisilla neuvotteluilla, -
joissa he sitoutuvat aiempiin sopimuksiin.
Kuten Efraim sanoi, tämä ei ollut vain tiedustelun juoni.
Islamilaisen jihadin pohjoissektorin johtaja, Baha Abu al-Ata, -
ei ole edes oman järjestönsä hallinnassa, -
Hamasista puhumattakaan.
Hän ei ota vastaan käskyjä Damaskoksesta tai paikallisjohdolta.
Hamasin johtaja Yahiya Sinwar ei mahda hänelle mitään.
Israel arvioi Hamasin hallitsevan Gazaa vain 70-prosenttisesti.
Hamas pelkää, että jos se yrittää puuttua asioihin enemmän, -
syttyisi mellakoita ja yhteenottoja Islamilaisen jihadin kanssa.
Siitä tulee mieleen se, mitä tapahtui Jasser Arafatin tultua Gazaan.
Professori Inbar, kysyisin tätä teiltäkin.
Gazan Hamasin johtaja Yahiya Sinwar vastasi näihin väitteisiin -
puhuessaan väkijoukolle Gazan kaupungissa.
Hän myönsi, että vastustusta on, -
mutta vakuutti, että Hamasilla on yhä laaja valta -
ja valmiudet taistella Israelia vastaan -
ja muuttaa juutalaisvaltion asutukset "kummituskaupungeiksi".
Käyttääkö Hamas tätä retoriikkaa vahvistaakseen sisäistä asemaansa, -
vai viestiikö se Israelille, että jos se aikoo iskeä takaisin, -
Hamas iskee takaisin niin, -
että Israel "saa katua syntymäpäiväänsä".
En oikein usko, ettei Hamas pysty pitämään Islamilaista jihadia kurissa.
Hamas on niin väkivaltainen, että se tappaa ne, jotka eivät tottele.
En usko, että he ovat niin suurissa vaikeuksissa.
Sisäistä vastustusta on, mutta he selviävät siitä aseillaan.
Hamasille on hyötyä oppositioryhmistä, -
jotka pelaavat omaa peliään.
Onhan Hamasinkin johtaja sitoutunut väkivaltaan Israelia vastaan.
En niele näitä puheita neuvottelujen tarpeesta. Ei ole, mistä neuvotella.
Neuvottelemme tulitauosta, mutta poliittista ratkaisua ei ole.
Ei ole mahdollista kuroa umpeen erimielisyyksiä, -
kun he tahtovat tuhota Israelin, -
ja me olemme valmiita hyväksymään Hamasin vallan Gazassa.
He haluavat vain lisää väkivaltaa, -
mutta suostuvat ajoittain lyhyeen tulitaukoon -
Israelin painostuksen ja sisäisten tarpeiden vuoksi.
Sitten he taas jatkavat kohti tavoitettaan, Israelin tuhoamista.
Tohtori Lerman, jatketaan seuraavaan uhkaan.
Yahiya Sinwarkin puhui Israelin poliittisesta tilanteesta.
Hän sanoi, -
että hänellä on tarpeeksi raketteja tulittaa Tel Avivia puoli vuotta.
Hänellä on onnea, jos hän selviää hengissä ensimmäisestä viikosta.
Hamas ei pysy vallassa puolta vuotta tulittaen Tel Avivia.
Ne puheet ovat gazalaisia varten.
Ei hän ole niin typerä, että uskoisi sellaiseen hölynpölyyn.
Israelin pohjoisnaapurissa Libanonissa on omia poliittisia myllerryksiä.
Pari viikkoa sitten sieltä ammuttiin ilmatorjuntaohjus -
Israelin ilmavoimien miehittämätöntä lentokonetta kohti.
Ilmavoimista sanottiin, että tilanne on huolestuttava.
Tiedustelu tunnisti ohjuksen neuvostoliittolaiseksi.
Syyrialaisilta.
Niin, se tuotiin Syyrian kautta Libanoniin Hizbollahin käyttöön.
Pystyykö Israel tässä poliittisessa umpikujassa sanomaan: -
"Ilmatorjuntaohjukset ovat punainen raja, kuten olemme sanoneet, -
ja meidän on toimittava, -
koska meillä ei ole operatiivisia valmiuksia Libanonissa."
Olemme kaukana siitä tilanteesta.
Israel käyttää siellä miehittämättömiä koneita, -
etteivät lentäjät joutuisi vaaraan.
Tarvittaessa Israel pystyy kuitenkin tekemään operaatioita Libanonissa -
edistyksellisin menetelmin, jotka estävät vastatoimet.
Israelin puolustusvoimat valmistautuvat taas liikkuvaan sotaan.
Jos Hizbollah kuvittelee voivansa vain istua siellä ampuen raketteja -
täysimittaisen konfliktin aikana pelkäämättä henkensä puolesta, -
se on väärässä.
En usko, että Nasrallah on niin tyhmä.
Hän varoo suututtamasta libanonilaisia -
ja on hyvin perillä Israelin valmiuksista.
Hän yrittää pelotella Israelin väestöä, -
mutta hän tuntee Israelin armeijan voiman.
Siksi raja on pysynyt enimmäkseen rauhallisena jo 13 vuotta.
Se on pitkä aika jihadistijärjestölle istuskella aseidensa kanssa.
Toisaalta se on Iranin agentti. Se ei voi tehdä päätöksiä itsenäisesti.
Iran on päättänyt eskaloida tilannetta järjestelmällisesti -
Saudi-Arabiaa vastaan Jemenistä, Irakissa, ja Israelia vastaan Syyriasta.
Samoin se käskee Islamilaista jihadia.
Se, onko al-Ata itsenäinen, vai saako hän käskynsä Suleimanilta, -
on avoin kysymys.
Mitä Hizbollah tekee, jos se saa Teheranilta käskyn eskaloida?
Se on suurin lähitulevaisuuden haaste Israelin puolustusvoimille.
Hizbollah ja muut libanonilaiset voivat sanoa, -
että Israelin lennot Libanonin yllä loukkaavat Libanonin suvereniteettia, -
ja siksi sillä on oikeus pysäyttää ne.
Kyse ei kuitenkaan ole oikeuksista, -
vaan siitä, mitä hyötyä siitä saa.
Israelin ilmavoimat lentää Libanonissa tiedustelusyistä, -
valmistautuakseen seuraavaan sotaan.
Israel tekee sen joka tapauksessa.
Se tekee sen yllättävinä aikoina -
ja yllättävin tavoin siellä, missä sitä vähiten odotetaan.
Israel tekee samoin myös Syyriassa iranilaisia vastaan -
ja Gazassa Hamasia vastaan, kun Islamilainen jihad ampuu Israeliin.
Israel hävittää järjestelmällisesti valmiuksia, -
jotka auttaisivat vihollisia sodan aikana.
Esimerkiksi viimeisimmässä Gazan ja Israelin tulenvaihdossa -
Israelin ilmavoimat iski meri- ja ilmavalmiuksiin, -
joita Hamas oli kerännyt sotaa varten.
Israel iski ennen niin sanottuihin "tulen lähteisiin".
Ei tässä tapauksessa.
Niin. Jos Hamasia pidetään vastuussa kaikesta, mitä Gazassa tehdään, -
Israelilla on luettelo kohteista, jotka se voi eliminoida.
Kun todellinen sota alkaa, ne eivät ole enää käytettävissä.
Israel tekee siis hienovaraista työtä -
pysytellen toisaalta sotakynnyksen alapuolella, -
mutta toisaalta, jos kynnys ylittyy, se eliminoi ne valmiudet, -
jotka vahingoittaisivat sitä sodassa.
Professori Inbar, sanoitte Iranin irrottautuneen -
vuoden 2015 ydinsopimuksen sitoumuksista.
Iran on nyt talousvaikeuksissa ja kansainvälisen paineen alla, -
sillä sen uhkana ei ole vain Israelin sotatoimet, -
vaan mahdollisesti myös Yhdysvaltojen ja Lähi-idän maiden.
Uskotteko Iranin yrittävän yhteenottoa Israelin kanssa -
sijaistaistelijoiden, kuten Hizbollahin, kautta, -
kääntääkseen katseet pois Iranista kohti juutalaisvaltiota?
En usko, että USA:n ajama -
"maksimaalinen talouspainostus" -
toimii kovinkaan hyvin.
On muistettava, -
että vaikka väestöllä on vaikeaa, -
eliitti, sotavoimat ja muut voimankäyttäjät syövät hyvin.
Ne kestävät pitkään tällaista taloudellista pommitusta.
Tämäntyyppisen hallinnon kestävyyttä ei pidä aliarvioida.
Kuuba eli vuosia USA:n pakotteiden alla -
muuttamatta ulkopolitiikkaansa lainkaan.
Olen skeptinen sen suhteen, -
että USA pääsisi yksinomaan taloudellisin keinoin tavoitteeseensa, -
Iranin linjan muuttumiseen.
Teheranin ajatollahit näkevät nyt, -
että Israel on poliittisesti jumissa.
Israel ei pysty nyt iskemään ennakoivasti Iranin ydinlaitoksiin.
Nyt ei ole vielä sen päätöksen aika, -
mutta miten Israel vastaa Iranin suoraan iskuun?
Eikä tarvitse mennä siihen, -
ampuivatko sen huthit vai muut.
Jos Iran tai sen sijaistaistelija -
ampuu suoraan Israeliin, -
Israel vastaa siihen, eikä poliittinen umpikuja sitä estä.
Esimerkiksi sellainen kuin Iranin tai huthien isku Saudi Aramcoon...
Kaikki kansainväliset tiedustelupalvelut, -
myös yleensä varovaiset eurooppalaiset, -
sanovat, että sen tekivät iranilaiset.
Miten Israel reagoisi sellaiseen?
En viitsi spekuloida yksittäisistä skenaarioista, -
mutta ulottuvilla on tarpeeksi iranilaiskohteita.
Myös itse Iranissa?
Tarvittaessa, mutta Syyriassa on paljon mahdollisia kohteita, -
joita Israel voi tuhota, kuten se teki vuonna 2018.
Seuraavana päivänä Putin, Iranin ystävä Syyriassa, -
otti Netanjahun vieraakseen.
Iranin on turha luulla, että Israel on eristetty.
Nytkin Israelissa pidetään suuri kansainvälinen ilmavoimien harjoitus.
Puolivuosittainen Blue Flag -harjoitus.
Jos Iran luulee, että Israel on lamaantunut sisäisen kriisin -
tai kansainvälisen erityksen takia, se on väärässä.
Iranin ydinohjelma on tavallaan hämäystä.
Se ei ole suurin Teheranista tuleva uhka.
Se voidaan torjua.
Iranilaiset tietävät, että sitäkin vastaan on strategisia pelotteita.
Suurempi ongelma on ei-strategiset kärjet ja ballistiset ohjukset.
Toivottavasti poliittinen pattitilanne ratkeaa pian, -
ja Israel saa toimivan hallituksen, -
joka pystyy tarttumaan nykyisiin turvallisuushaasteisiin.
Palaamme tähän aiheeseen pian uudelleen.
Kiitos, professori Inbar, herra Oren ja tohtori Lerman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta