Tere tulemast saatesse!
On möödunud aasta,
kui Iisraelis oli viimati toimiv valitsus ja parlament.
Julgeolekuväljakutsed aga ei anna valitsusele aega kodu korda seada.
Iisraeli julgeolekuväljakutsetest poliitilise ebastabiilsuse keskel
vestlevad professor Efraim Inbar
Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinstituudi president,
TV7 analüütik Amir Oren, ja dr Eran Lerman,
Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinstituudi asepresident
ja Shalemi Kolledži lektor.
Hr Oren, kas selgitaksite Iisraeli poliitilise ummiku tagamaid
ja sellega seoses ka olukorda lõunas, idas ja põhjas
julgeolekuväljakutsete aspektist?
Aeg ei seisa tõesti paigal, kui Iisraeli poliitikud tülitsevad,
nagu ei oota ka Iisraeli vaenlased -
Iraan, Hezbollah, Hamas,
palestiinlaste Islamidžihaad ja teised.
Iisrael näeb Iraani kohalolu Süürias,
Hezbollah' kasutamist käepikendusena
ning selle taaskerkivat raketi- ja tuumaohtu
oma peamise väljakutse ehk nn näidisohuna,
mille vastu tuleb ehitada oma jõudu, et olla valmis reageerima.
Järgmisena nimekirjas tulevad Hezbollah' ja Liibanon.
Palestiinlaste sektoris on Hamas ja palestiinlaste Islamidžihaad Gazas,
kuid on ka võimalus,
et Fatah või Hamas ründavad Iisraeli Läänekaldalt.
Iisraelil on käed tööd täis.
Iisraeli armee juhtkond
on viimasel ajal vaielnud,
kas poliitikas toimuv
on mingil määral heidutuseks
araablaste rünnakule Iisraeli vastu,
kartusest, et iisraellased ühinevad nüüd selle ohu vastu,
või see hoopis kutsub araablasi ründama.
'Araablane' on siin üldine termin kõigi teiste ohtude kohta,
kuigi Iraan pole araabiamaa.
Valitseb tundmus, et Iisraeli vaenlased pigem ootavad,
kuni Jeruusalemmas on valitsus,
kellega saab kas otse või kaudselt läbi rääkida,
või asutakse sellega võitlema,
kui poliitika osutub vaenulikuks.
Prof Inbar, kui räägime Iisraeli vaenlastest,
kes püüavad paljude arvates vältimatut edasi lükata,
siis vaatame ka eelmist nädalat,
kus Gazast tulistati Lõuna-Iisraeli kümme raketti,
millest üks tabas Sderotis elumaja, kus küll õnneks keegi viga ei saanud.
Kaheksa raketti püüti aga edukalt õhus kinni.
Palestiinlased väidavad,
et raketitule taga olid sõltumatud agendid,
kes püüavad destabiliseerida Hamasi siseolukorda,
mis on varasemast nõrgem.
Või on see organiseeritud olukord, kus Hamas
või Iraani toetatud Islamidžihaad käivitasid raketitule,
mis viis mõni tund hiljem vältimatult
üsna strateegilise Iisraeli vastuseni.
See oli harilikust tugevam, kuid mitte piisavalt,
et heidutada palestiinlasi islamistidest kubisevas sektoris.
Ma ei tea. Kuid näib, et Iisraeli luure näib aktsepteerivat versiooni,
et see oli sõltumatu operatsioon.
Muidugi on see versioon lihtsam,
kui Iisrael ei taha reageerida.
Valitsuses on tugev vastumeelsus jõulise reaktsiooni suhtes Gazas,
kuna põhjarinnet peetakse tähtsamaks,
nagu Amir äsja selgitas.
See pole just kergeim dilemma, millega Iisrael tegelema peab.
Kuidas tegeleda kellegagi, kes väidab: "See pole mina,
vaid keegi, keda mina ei kontrolli."
See võib muidugi tahtlik olla.
Oleme silmitsi olukorraga,
kus meie naabrite seas pole jõu kasutamise osas monopoli.
Dr Lerman, eelmise nädala pühapäeval
arutas Iisraeli julgeolekukabinet
raketitule tõttu neli tundi Gaza-teemat.
Selle käigus sai ilmsiks,
et Iisraelil pole tõesti erilist soovi Gazale jõuliselt vastu hakata
See on ühe-rindeline operatsioon,
kui Iisrael peaks olema sunnitud maaväed Gazasse saatma,
ja see ei ole samast mastist oht võrrelduna põhjarindega.
Kui sõda peaks puhkema Iisraeli ja Iraani vahel,
toimuks see mitmel rindel,
ja omaks hävitavaid tagajärgi mõlemale poolele.
Kuivõrd kontrollib Jeruusalemm olukorda, arvestades sellega,
et poliitiline patiseis takistab võimet vajalikke otsuseid teha.
Jagame selle kaheks tasandiks ja kaheks ajaraamistikuks -
kohese reageerimise küsimused
Gaza sarnaste väljakutsete suhtes
ja üliprobleemsed eelarveküsimused.
Eelarvesse tuleb investeerida suuri summasid,
et vastata uutele väljakutsetele,
mis võivad lähtuda Iraanist kaugemas perspektiivis.
Mõlemad nõuavad poliitilisi otsuseid.
Kohesed vastused on valitsuse kontrolli all.
Isegi praegune vahevalitsus võib otsuseid vastu võtta
ning anda IDF-ile korraldusi vastuse kalibreerimise suhtes.
Mis puudutab eelarveid,
siis vahevalitsuse volitused on äärmiselt piiratud.
Meil pole 2020. aasta jaoks veel mingit eelarveraamistikku.
Tuleb teha uusi otsuseid,
kus Iisrael on juba nüüd sügavamas eelarvedefitsiidis
kui eelmisel aastal.
Kõik need asjad nõuavad tõsiseid otsuseid,
mida vahevalitsusel on raske teha.
Selle kõige taustal on oma roll Iraanil,
kus praeguste halvavate majandussanktsioonide tõttu,
ja kuna režiim peab olukorda võimalikuks kokkuvarisemisohuks,
kuigi selle üle muidugi vaieldakse,
on ellujäämine niivõrd ohus, et nad peavad paati kõigutama
ja sundima rahvusvahelist üldsust meelt muutma.
Nad teevad seda kahe-kolme paralleelse kanali kaudu.
Nad annavad märku, et tahavad läbi rääkida, kuid oma tingimustel.
Nad rikuvad avalikult JCPOA struktuuri,
et jätkata uraani rikastamist, mis on juba iseenesest provokatsioon.
Lisaks tõstavad nad vägivalla taset vaenlaste suhtes kogu maailmas
ja Iisrael on üks neist. Nad peavad olema valmis,
enne kui Iraani uued provokatsioonid akuutsemaks muutuvad.
Hr Oren, mõned kohalikud juhid, sh Sderoti linnapea,
kutsusid Iisraeli looma ühtsusvalitsust,
kuigi kõigil on selle kohta oma versioon.
Benny Gantz räägib tõelisest ühtsusvalitsusest,
Netanyahu räägib laiast ühtsusvalitsusest
oma paremtiiva ja religioosse blokiga.
Samal ajal kuulavad kohalikud juhid rahvast kohapeal.
Nad kogevad korduvat, valimatut raketituld Gazast Iisraeli
ja samal ajal vaatavad nad olukorda
ja ütlevad, et puudub kaebuste adressaat.
Nad kutsuvad looma ühtsusvalitsust mingiks perioodiks,
et tegeleda Iisraeli julgeolekuväljakutsetega.
Kas see on tõenäoline
või liigume pretsedenditute kolmandate valimiste poole?
Iisraeli poliitilises elus on olnud juhtumeid,
kus kasutati vastavaid ettekäändeid
kriisivalitsuse moodustamiseks.
Mitte tingimata erinevate parteide puhul,
vaid isegi valitsuspartei siseselt
oli see väga kasulik erimeelsuste lahendamiseks.
Hetkel näib olukord siiski teistsugune olevat.
Nii Netanyahu kui erukindral Gantz töötasid juba koos
Netanyahu valitsuse ajal operatsioonis Protective Edge.
Gantz polnud tollal poliitjuht,
kuid koos toonase kaitseministri Moshe Ayaloniga Likudist,
kes on nüüd Gantzi partner, ajasid nad kõik sama poliitikat.
Gantzi väitel on erinevus selles, et puudus poliitiline järeltöö.
Kolm ja pool aastat hiljem,
pärast 3-aastast operatsioonijärgset vaikust,
taaskäivitasid palestiinlased raketitule ja kiusamise,
et sundida Iisraeli täitma lubadusi,
milleks operatsiooni lõpul kohustuti.
Et nüüd piiriregioonis rahu ja vaikust taastada,
lisaks seni saavutatule, mis on tähelepanuta jäänud,
et enam ei tule droone ja tuulelohesid
ning lõunas pole enam tulekahjusid.
Rahvas peab seda normaalseks,
kuid see saavutati Hamasiga sõlmitud salakokkuleppega
Egiptuse luure vahendusel.
Iisrael andis rahvale erinevaid "präänikuid"
ja Hamas peatas kiusamise.
Aga mis puudutab laiemat konflikti -
siis see on saavutatav vaid laiema läbirääkimistevooru teel.
Vaid siis naasevad nad varasemate kokkulepete juurde.
Ja nagu Efraim mainis,
polnud see üksnes luure trikk.
Islamidžihaadi põhja sektori ülem Abul Ata
on tõesti sõltumatu,
mitte Hamasi suhtes, vaid oma rühmituses.
Ta ei saa käske Damaskusest ega kohalikult juhtkonnalt.
Ja Hamasi juht Yahya Sinwar
ei suuda sellele härrale oma tahet peale suruda.
Iisraeli arvates kontrollib Hamas
hetkel vaid 70 % Gazast.
Hamas kardab, et kui püüab rohkem teha, tulevad märulid,
ning kokkupõrked Džihaadiga. See meenutab sündmusi,
kui Yasser Arafat saabus palestiinlaste aladele
ega suutnud Hamasi kontrollida.
Tahaksingi sellest rääkida ja palun teie kommentaari, prof Inbar.
Hamasi juht Gazas, Yahya Sinwar, esines sektoris ühel miitingul,
kus ta püüdis süüdistustele vastata
ja tunnistas, et Gazas on vastupanu,
kuid ta kinnitas siiski fakti, et Hamasile kuulub endiselt kontroll,
ja endiselt ollakse valmis Iisraelile vastu hakkama
ja plaanitakse muuta juudiriigi asulad kummituslinnadeks.
Kuivõrd kasutab Hamas seda retoorikat
positsioonide upitamiseks oma ühiskonnas
või on see mõeldud Iisraelile:
"Kui ründate meid sõltumatute agentide tegude pärast,
siis reageerime nii,
et tahate unustada päeva, mil sündisite."
Ma pole kindel, et Hamas ei suuda Islamidžihaadi kontrollida.
Hamas on nii vägivaldne, et tapab need, kes ei kuuletu.
Ma ei usu, et nad nii suurtes raskustes on.
Sisemist vastupanu on, kuid nad võidavad selle relvadega.
Omi mänge mängivad opositsioonirühmitused
on Hamasile kasulikud.
Hamasi juht on ju pühendunud vägivallale Iisraeli vastu.
Ma ei usu neid jutte vajadusest kõnelda. Pole millestki rääkida.
Arutame relvarahu, kuid poliitilist lahendust pole.
Pole võimalik lahendada erimeelsusi,
kui nad tahavad hävitada Iisraeli,
ja oleme valmis aktsepteerima Hamasi võimu Gazas.
Nad tahavad vaid rohkem vägivalda,
kuid nõustuvad aeg-ajalt lühida relvarahuga
Iisraeli surve ja sisevajaduste tõttu.
Seejärel jätkavad nad taas oma sihi - Iisraeli hävitamise suunas.
Dr Lerman, asume järgmise ohu juurde.
Ka Yahiya Sinwar rääkis Iisraeli poliitilisest olukorrast.
Tema väitel on neil piisavalt rakette,
et Tel Avivi pool aastat järjest pommitada.
Tal veab, kui ta elusalt ühe nädalagagi hakkama saab.
Hamas ei jää pooleks aastaks võimule, kui Tel Avivi pommitab.
Need jutud on gazalaste jaoks.
Ta pole nii rumal, et sellist jama usuks.
Iisraeli põhjanaabri Liibanoni juures on omad poliitilised tormid.
Paari nädala eest tulistati sealt õhutõrjerakett
Iisraeli õhujõudude drooni pihta.
Õhujõududest öeldi, et olukord on murettekitav.
Luure tuvastas, et rakett oli nõukogude päritolu.
See tuli süürlastelt.
Jah, see toodi Süüriast Liibanoni Hezbollah' kasutusse.
Kas Iisrael suudab oma poliitilises ummikus öelda:
"Õhutõrjeraketid on hoiatusjoon, nagu oleme öelnud,
ja peame tegutsema,
sest me ei saa Liibanonis õhuruumis vabalt tegutseda."
Sellest olukorrast oleme kaugel.
Iisrael kasutab seal droone,
et lendurid ohtu ei satuks.
Vajadusel suudab Iisrael siiski teha Liibanonis ka operatsioone
moodsate meetoditega, nii et nad ei suuda reageerida.
Iisraeli kaitsejõud valmistuvad taas manöövrisõjaks.
Kui Hezbollah kujutleb, et võib vaid istuda ja rakette lasta,
kui käib täieulatuslik konflikt, ilma et peaks elu pärast kartma,
siis ta eksib.
Ma ei usu, et Nasrallah nii rumal oleks.
Ta hoidub liibanonlasi pahandamast
ja on väga hästi kursis Iisraeli valmidustega.
Ta püüab hirmutada Iisraeli rahvast,
kuid tunneb hästi Iisraeli armee jõudu.
Seepärast on piir olnud üsna rahulik juba 13 aastat.
See on džihaadirühmituste jaoks pikk aeg oma relvadega istumiseks.
Samas on ta Iraani käepikendus. Ta ei saa otsuseid iseseisvalt teha.
Iraan on otsustanud süstemaatiliselt eskaleerida olukorda
Saudi Araabia vastu Jeemenist, Iraagis, ja Iisraeli vastu Süürias.
Sama käsib ta teha ka Islamidžihaadil.
See, kas al-Ata on iseseisev või saab oma käsud Suleimanilt,
on lahtine küsimus.
Mida Hezbollah' teeb, kui Teheran käsib asju eskaleerida?
See on Iisraeli kaitsejõudude suurim väljakutse lähitulevikus.
Hezbollah ja teised liibanonlased võivad öelda,
et Iisraeli lennud Liibanoni kohal rikuvad Liibanoni suveräänsust
ja seepärast on neil õigus need peatada.
Asi pole siiski õigustes,
vaid selles, mis kasu sellest saab.
Iisraeli õhujõud teevad Liibanonis luurelende,
et valmistuda järgmiseks sõjaks.
Iisrael teeb seda igal juhul.
Ta teeb seda üllatavatel aegadel
ja üllatavatel viisidel seal, kus seda kõige vähem oodatakse.
Sama teeb Iisrael ka Süürias iraanlaste vastu
ja Gazas Hamasi vastu, kui Islamidžihaad Iisraeli tulistab.
Iisrael hävitab süstemaatiliselt valmidusi,
mis vaenlast sõja ajal aitaksid.
Näiteks viimases tulevahetuses Gaza ja Iisraeli vahel
ründasid Iisraeli õhujõud mere- ja õhuvalmidusi,
mida Hamas oli sõja jaoks kogunud.
Iisrael ründas varem nn "tulekoldeid".
Kuid antud juhul mitte.
Jah. Kui Hamasi peetakse vastutavaks kõige Gazas toimuva eest,
on Iisraelil nimekiri objektidest, mida ta võib hävitada.
Kui algab tõeline sõda, ei saa neid enam kasutada.
Iisrael teeb seega delikaatset tööd,
jäädes samas sõjakünnisest allapoole,
kuid samas, kui künnis ületatakse, elimineerib ta valmidused,
mis talle sõjas kahjuks tuleksid.
Prof Inbar, ütlesite, et Iraan ütles lahti
2015. a tuumalepingu kohustustest.
Iraan on nüüd majandusraskustes ja rahvusvahelise surve all,
sest teda ei ohusta sõjategevus üksnes Iisraeli poolt,
vaid ilmselt ka USA ja Lähis-Ida maade poolt.
Kas usute, et Iraan katsetab kokkupõrget Iisraeliga
oma käepikenduste, näiteks Hezbollah' kaudu,
et pöörata pilgud Iraanilt kõrvale juudiriigi poole?
Ma ei usu, et USA harrastatav
"maksimaalse surve kampaania"
eriti hästi töötaks.
Tuleb meeles pidada,
et isegi kui rahval on raske,
siis eliit, relvajõud ja teised võimukandjad söövad hästi.
Nemad peavad sellise majandus- pommitamise all kaua vastu.
Seda tüüpi režiimi vastupidavust ei tasu alahinnata.
Kuuba elas aastaid USA sanktsioonide all,
muutmata karvavõrdki oma välispoliitikat.
Olen selle suhtes skeptiline,
et USA jõuab Iraani poliitika muutmise osas sihile
üksnes majanduslike vahenditega.
Teherani juhid ja mullad näevad nüüd,
et Iisrael on poliitiliselt ummikus, ja ütlevad, et Iisrael ei saa hetkel
teha ennetavaid rünnakuid Iraani tuumarajatite vastu.
Nüüd pole veel selle otsuse aeg,
aga kuidas vastab Iisrael Iraani otsesele rünnakule?
Ja pole vaja laskuda sellesse,
kas tulistasid houthid või teised.
Kui Iraan või selle käepikendus
ründab otse Iisraeli,
siis Iisrael vastab ja poliitiline ummik ei takista seda.
Näiteks selline nagu Iraani või houthide rünnak
Saudi Aramco vastu ...
Kõik rahvusvahelised luureteenistused,
ka tavaliselt ettevaatlikud eurooplased ütlevad,
et seda tegid iraanlased.
Kuidas Iisrael sellele reageeriks?
Ma ei tahaks spekuleerida konkreetsete stsenaariumide üle,
aga käeulatuses on piisavalt Iraani objekte.
Ka Iraani territooriumil?
Vajadusel, kuid Süürias on rohkesti võimalikke objekte,
mida Iisrael võib hävitada, nagu tehti 2018. a.
Järgmisel päeval võttis Putin, Iraani sõber Süürias,
vastu Netanyahu.
Iraanil on asjatu mõelda, et Iisrael on isoleeritud.
Praegugi käib Iisraelis suur rahvusvaheline õhujõudude õppus.
Iga kahe aasta tagant toimuv Blue Flag.
Kui Iraan arvab, et Iisrael on halvatud kas sisekriisi
või rahvusvahelise isolatsiooni tõttu, ta eksib.
Iraani tuumaprogramm on teatud mõttes kattevari.
See pole suurim Teheranist lähtuv oht.
Seda on võimalik tõrjuda.
Iraanlased teavad, et sellegi vastu on strateegilisi heidutusi.
Suuremaks probleemiks on nende
konventsionaalsete lõhkepeadega varustatud ballistilised raketid.
Loodetavasti laheneb poliitiline patiseis peagi
ja Iisrael saab toimiva valitsuse,
mis suudab tegeleda praeguste julgeolekuväljakutsetega.
Külastame seda teemat peagi uuesti.
Aitäh, professori Inbar, hr Oren ja dr Lerman!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri