Tere tulemast saatesse!
Saudi-Araabia ja Iraani kriis
on jäänud uudistepealkirjades
Kirde-Süüria kriisi varju.
Iraani raketirünnakust saudide naftarajatistele
on möödas poolteist kuud.
Saudi Araabia valmistub uuteks rünnakuteks ja sõltub USA abist.
Iraani ja Saudi Araabia kriisist vestlevad Meir Javedanfar,
Iraani-ekspert IDC Herzliyast,
TV7 analüütik Amir Oren,
Samuel Wilner, Iraani ja Pärsia lahe uuringute teadlane
Ezri Uurimiskeskusest Haifas
ja dr Nir Boms Tel Avivi Ülikoolist.
Hr Oren,
kas räägiksite Iraani ja Saudi Araabia konfliktist üldisemalt?
Saudi Araabia on üks maailma nõrgemaid hiiglasi.
See on tähtis majandusvõim
oma naftavarude tõttu.
Kuid ta pole suutnud tõlkida oma finantsilist ostujõudu
ja aastate jooksul sadade miljardite eest ostetud relvi
sõjaliseks jõuks.
Seepärast sõltub ta teiste abist,
varemalt Pakistanist ja teistest Lähis-Ida riikidest,
kuid tänapäeval USAst.
Ameeriklased on vastutanud Saudi Araabia julgeoleku eest
sellest peale, kui Iraak ründas 1990. a suvel Kuveiti.
Kui Iraan reageeris USA maksimaalsele survele
oma maksimaalse kampaaniaga,
ründas ta saudide naftat vastuseks sellele,
et USA ründas sanktsioonidega Iraani naftat.
Tuli välja, et relvad, mida saudid on aastaid ostnud,
ei suutnud kaitsta riiki
Iraani täpsete rakettide ja droonide eest.
Ilmsiks sai Saudi Araabia haavatavus.
Hr Javedanfar,
Iraani välisminister Zarif ütles eelmine nädal,
et Iraan on huvitatud dialoogist Saudi Araabiaga.
President Rouhani kohtus Pakistani juhiga
ning käis ka Saudi Araabias ja püüdis dialoogi algatada.
Kui siiralt tahab Iraan leppimist saudidega?
Riyad ja Teheran võitlevad siiski Lähis-Ida valitsemise pärast.
Ajatolla Khamenei valitsus ja Revolutsioonikaart
pole asjast huvitatud.
Selle asemel on Rouhani valitsus,
kes on valitud valimistel,
kuigi alles pärast seda, kui režiim valis kandidaadid,
olnud pikalt huvitatud paremaist suhteist saudidega.
Rouhani intellektuaalne ristiisa oli Rafsanjani,
kes sai saudidega väga hästi läbi.
Tänu temale sõlmisid riigid 2001. a kaitselepingu.
Režiim pole sellest siiski huvitatud.
Ta peab Saudi Araabiat nõrgaks USA protežeeks,
kellega nad võivad tüli norida, kartmata vasturünnakut.
Raketirünnak Iraani tankri vastu oli ehk režiimile üllatus.
Mõtlete siis tankrit Punasel merel?
Iraanlastel õnnestus saude üllatada,
aga põhjuseks polnud ehk saudi relvade halb kvaliteet,
vaid see, et need olid suunatud lõunasse.
Nüüd on põhjast tulistamise korral
seal ees Ameerika väed oma raketisüsteemidega.
Praegu sai Iraan saudidest jagu.
Saudi Aramco börsile minekut lükati edasi,
mis läheb saudidele kalliks maksma.
Ometi, isegi kui saudid püüavad nüüd parandada suhteid Iraani režiimiga,
ja kui Iraan veel kord ründab,
ning Samuel on siin Saudi Araabia ekspert,
võib Saudi Araabia üllatada Iraani vasturünnakuga.
Hr Wilner, kas saudid on valmis vasturünnakuks?
Kas diplomaatia on ikka veel alternatiiv nüüd,
kui endiselt kestab USA maksimaalse surve kampaania?
Saude kujutatakse alati sõjaliselt nõrkadena.
Kuid ka diplomaatia on võimalik.
Saudide sõjaliste aktsioonide võime on nõrk.
Seepärast tegutsevad nad meelsamini kulisside taga.
Sel juhul võivad nad oma tugevusi kasutada.
Saudi Araabia on teinud USAga suuri relvatehinguid.
Nüüd on riigid kokku leppinud
suurte Ameerika jõudude saatmisest naftarajatisi turvama.
Kuidas suhtuvad sellesse iraanlased?
Kas see õhutab neid saudidega läbi rääkima
ja kas saudid on Teherani sõnumeile vastuvõtlikud?
Usun, et Iraan signaliseerib saudidele:
"Ärge sekkuge meie asjadesse!"
Naftarajatiste ründamisega võis Iraan püüda ka nafta hinda tõsta.
See meenutab 1970. aastate sündmusi
Iraani revolutsiooni lõpus.
USA välispoliitika Lähis-Idas on nõrk,
ja saudid on selles ilmselt pettunud.
Dr Boms, kas saudid on USAs pettunud?
Ameeriklased on vastanud siiski saudide nõudmistele.
Saudid on muidugi valmis oma kaitse eest maksma,
aga naftarajatiste turvamine on ka USA huvides,
kui Washingtoni ja Teherani kriis jätkub.
USA režiim signaliseerib saudidele
ja kogu maailmale,
et nad on Lähis-Idast lahkumas.
Nii on USA pitser Lähis-Idas nõrgem
ja tema vaenlaste oma tugevnenud.
Saudidele tähendab see kaotust.
Iraanlased võivad teatud mõttes kaotamisega võita,
kui saudid võivad samas võites kaotada.
Mõtlen seda, et kui Iraan sunnib saudid konflikti,
kannatavad sellest mõlemad,
aga Iraani majandus on juba niigi lõpuni kulutatud.
Ta püüab tankreid salaja saata, et sanktsioone vältida.
Saudid kaotaksid palju rohkem.
Lahingud tekitaksid saudidele palju suuremat kahju.
Saudi Araabia on ostnud siiski palju relvi
ja on teoorias tugevam.
Samas ei suuda ta võita Jeemeni houthisid.
Saudid on kaotajad ka seal.
Neid kritiseeritakse.
Mohammad bin Salman on püüdnud esineda mõõduka reformijana,
kuid ta peab Iraani suhtes ehk tooni vahetama.
Eriti seetõttu, et USA ei toeta neid täielikult,
vaid vihjab "sajandi tehingu" võimalusele Iraaniga.
Uus tuumaleping võib USA osas kõik muuta.
Saudid peavad kannul püsima, sest nad ei suuda Iraani üksi võita.
Kas tohin kommenteerida?
Putin on mängu muutnud.
Ta käis just Saudi Araabias viibides ühes kuningapalees.
Ta käis ka Araabia Emiraatides.
Iraanlased jälgivad neid sündmusi
ja Putini mängutulek muudab olukorda.
Ta ei takista Iraani ründamast, kuid muudab selle kallimaks.
Putin tuli täitma Trumpi jäetud vaakumit.
Ma ei ole mingi Trumpi-fänn,
aga USA-l on põlevkiviõli ja ta ei vaja Saudi Araabiat.
Trumpi meelest pole Lähis-Ida, välja arvatud Iisrael,
väärt ühtki Ameerika sõdurit.
Peame sellega lihtsalt harjuma.
Tahaksin eksperdilt küsida, miks pole saudidel relvateenistust?
See pole sõjaline ühiskond.
Ka see mõjutab strateegilist tasakaalu.
Muidugi, aga küsiksin teilt, hr Oren -
Venemaa roll on muidugi tähtis,
ja Putin tegi oma visiidi ajal huvitavaid avaldusi,
kuid ajalooliselt on Egiptus ja Süüria olnud maad,
kes on hoolitsenud Saudi Araabia julgeoleku eest.
Nüüd on USA need nõrgad riigid välja vahetanud.
USA turvab Saudi Araabia huve,
aga need on ka USA oma huvid.
Kui rünnati Saudi Araabia naftatehaseid,
tõusid nafta tarbijahinnad kogu maailmas,
ka USAs.
Trump võib nüüd sellele rõhudes väita,
et see kahjustab USA majandust, nii et midagi tuleb ette võtta.
See pärineb kolonialistlikust ajast,
kui piirkonda valitsesid britid
ja Suessi kanal oli olulisim geograafiline faktor.
Tähtsad olid ka kaks poolsaart - India poolsaar,
mis jagunes hiljem Indiaks, Pakistaniks ja Bangladeshiks,
ning saudide kontrollitav Araabia poolsaar.
Seal on siiski ka Emiraadid, Bahrain, Omaan ja Jeemen.
Jeemen oli saudidele nõrk koht juba 1960. aastail.
Nasseri Egiptus püüdis nõrgendada
saudide, brittide ja salaja ka Iisraeli toetatud rojaliste.
Ameeriklased tulid brittide asemele, kuid tähtsaim muutus on
saudide rahvusliku identiteedi tõus naftafirmade suhtes.
Varem valitsesid piirkonda "seitse õde" ehk seitse suurfirmat,
mida juhtis araabia-ameerika Aramco, mitte saudide Aramco.
See muutus 1973. a naftaembargo ajal.
Nüüd on saudidel uus naftakriis, kui rünnatakse nende naftarajatisi.
USA tahtis teha Iraanist 1970. aastail Pärsia lahe valvurit.
Šahh oli muidugi monarh nagu oli ka saudide kuningas,
ja ta pidi valvama Pärsia lahel USA huve.
See muutus muidugi Khomeini revolutsiooni ajal.
Müsteerium on, miks pole toimunud revolutsiooni Saudi Araabias.
See vastab osaliselt küsimusele, miks seal relvateenistust pole.
Saudid ei taha kõiki oma armeesse.
Nad tahavad jagada relvajõud armeeks ja rahvuskaartiks,
isegi kui Mohammad bin Salman valitseb mõlemaid.
Saudi valitsus kardab siseohtu rohkem kui välist.
Hr Wilner, hr Javedanfar rääkis Venemaa tähendusest.
Umbes aasta eest käis saudi kuningas Moskvas.
See oli ajalooline visiit, mis omas maade suhetele suurt tähtsust.
Nüüd nägime armeeparaade Putini visiidi ajal Saudi Araabiasse
ja Araabia Emiraatidesse, kes on Saudi Araabia lähim liitlane.
Kas Venemaa on sisenemas araablaste naftaturule,
või on see vaid etendus,
ja ületada tuleb veel mitmeid lõhesid?
Maadel on ühiseid majandushuve, aga kui uurida sügavamalt
Venemaa diplomaatilist suhet Saudi Araabiaga,
on see ka sõnumiks ameeriklastele.
Nad signaliseerivad, et on valmis lähenema venelastele,
nagu nad tegid ka NSVL-i ajal.
Saudid lähenesid salaja NSVL-ile,
et sundida USA-le peale paremat relvatehingut,
öeldes: "Meil on olemas ka see alternatiiv."
Asja tuleb seega vaadelda ka sellest aspektist,
et saudid püüavad USA-lt rohkem kätte saada.
Nad kasutavad seega Venemaad mõjuvahendina,
nagu Egiptuse välisminister Sameh Shoukry ütles:
"Me ei taha kõiki mune samasse korvi panna."
Hr Javedanfar, ütlesite, et iraanlased jälgivad täpselt
Putini iga sammu Saudi Araabias ja Emiraatides.
Kas Putin kasutab seda ära oma suhetes Teheraniga?
Venemaa tegutseb nüüd aktiivselt ka Süürias,
pärast Erdogani invasiooni.
Erdogan pole enam üksnes Türgi ja Põhja-Küprose president,
vaid ka Põhja-Süüria.
Ta suhtleb rohkem Putini kui Assadiga.
See kasvatab Putini mõjuvõimalusi.
Iraan kardab, et on edaspidi Venemaale tänu võlgu.
Esmalt tuleb muidugi vaadata, mis saab tuumaprogrammist ja Süüriast,
aga Iraani suurim oht on hetkel sisemine.
Iraan kaotab 120 miljonit dollarit päevas.
Ta püüab ellu jääda.
Suurimad majandusohud on sanktsioonid ja korruptsioon.
Saudide suurim majandusoht on Tesla.
Mida rohkem on inimestel elektriautosid,
seda vähem vajatakse naftat.
Saudid püüavadki Tesla aktsiaid osta.
Olen mures inimõiguste pärast Saudi Araabias,
kuid minu meelest teeb kuningas Salman head tööd kõigiga,
et majandust mitmekesistada.
Iraan on aga veelgi suuremas isolatsioonis.
Iraani majandusnäitajad on sünged, mis nõrgendab nende mõjuvõimu.
Ükski Lähis-Ida riik peale Iisraeli
ei saa kiidelda oma inimõiguste olukorraga.
Dr Boms, kui hoolega jälgib olukorda USA,
ja kas muretsetakse Venemaa ja Saudi Araabia lähenemise pärast?
Ja kui muretsetakse, kas kavatsetakse sekkuda,
nagu on tehtud näiteks Iisraeli ja Hiina suhetega?
USA valimishooaja algust on huvitav jälgida.
Juhtiv demokraatide kandidaat Elizabeth Warren
on Trumpiga nõus sõdurite kojutoomise suhtes.
Vabariiklaste ridades kritiseeritakse Trumpi rohkem
kurdide "reetmise" pärast.
Trumpi otsused on olnud ehk mingil määral üllatuseks
tema omas ringkonnas
ja välisministeeriumis.
Ta on siiski rääkinud järjekindlalt
USA lahkumisest Lähis-Idast.
Tal oli see sõnum juba 2016. a kampaania ajal
ja nüüd viib ta seda ellu.
Ta ütleb: "Need pole meie sõjad."
See on vihje selle kohta, et teised võivad tulla seda vaakumit täitma.
Venemaa pole ehk halvim variant.
USA-l on teisi muresid.
Muidugi jälgitakse hoolega olukorda.
Ta signaliseerib järjekindlalt Lähis-Ida tegijaile:
"Peate uue kaitsja leidma."
Venemaa on kahjuks parim kandidaat.
Kõiki üllatas, et poliitik täidab oma lubadust.
Ta pole kunagi varjanud oma isolatsionalistlikku mõtlemist.
Hr Oren, keskenduksin nüüd Iisraelile.
Iisraeli lähenemine
Saudi Araabiale ja teistele mõõdukatele sunnimaadele
on vastasseisu aspektist Iraaniga samuti märkimisväärne muutus.
Kas Iisrael jätkab suhete parandamist Saudi Araabiaga
ja kas ta teeb lobitööd teatud Lähis-Ida maade heaks
Washingtonis ja Moskvas?
Alati kui Trump räägib oma isolatsionistlikest pürgimustest,
jätab ta välja Iisraeli
ja Saudi Araabia.
Ja Jordaania.
Jordaania on USA välispoliitikas vaid väike alaviide.
Iisraelil on USAs kindel toetus väljaspool valitsust,
kuid Saudi Araabia peab toetuse saamiseks võitlema.
15 19-st 9/11 rünnaku sooritajast olid saudid.
Ja varem hukkus ameeriklasi ka Khobari tornmajade rünnakus.
Seejärel tuli Khashoggi juhtum.
Alati meenutab mingi juhtum seda, et Saudi Araabia pole demokraatia.
Tegu on muidugi USA riiklike huvidega
ja vahel ka Iisraeli huvidega, nagu AWACSi juhtumis 1981. a.
President Reagan oli väga Iisraeli-meelne,
kuid sundis Iisraeli siiski seda tehingut aktsepteerima.
Iisraeli suhe Saudi Araabia ja Pärsia lahe maadega
meenutab suhet Jordaaniaga enne ametlikku rahulepingut.
Maadel oli ühiseid julgeolekuhuve
ja kellelegi ei meeldinud palestiinlased.
Jordaania ei saanud siiski sõlmida rahulepingut
enne Oslo lepingut.
Ka nüüd on neil maadel ühishuve Iraani ja teiste probleemide suhtes,
kuid nad ei normaliseeri suhteid
ilma rahuta Iisraeli ja palestiinlaste vahel.
Saateaeg on lõppemas. Palun lõpukommentaare!
Palju sõltub sellest,
kas Iraan usub saudide heidutust.
Tankrirünnak oli Iraani jaoks üllatus.
Ja mis saab siis, kui Gantzist saab Iisraeli peaminister
ja ta järgib saudide rahualgatust?
Seegi oleks Iraani jaoks tagasilöök.
Saudide suhted Iisraeliga on kaksipidised.
Ohud on teisel pool Pärsia lahte,
ja araabia kevad on saudidele pingeid ja raskusi tekitanud.
Nii võivad saudid
uusi võimalusi otsida.
Ehk lähendab Süüria muutuv olukord neid maid ka avalikult.
Araabia kevadet kirjeldati algul Vabadussamba pilte kandva marsina,
kuid see pole enam araabia kevad, sest seda juhivad Iraan ja Türgi.
Vabadussammas on asendunud Putini ja Kremliga.
See on Lähis-Ida uus reaalsus, mis jätkub ka lähiaastail.
Siin on ju üks "kevad" - Türgi "Rahukevad".
Nii nimetas Türgi oma operatsiooni Süürias.
Iisraelile tuleb kasuks, kui saudid on Iraani tähelepanu keskmes.
Iisrael ei pea oma regionaalse ja globaalse võitluse prioriteediks
Iraani võimupürgimusi ja tuumaprogrammi.
Probleemiks on see, mis saab siis, kui Iraan saab tuumapommi.
Erdogan on juba kuulutanud, et tahab tuumapommi,
ja sama tahab kindlasti ka Saudi Araabia.
Iisrael ei saa sõjalisel nende maade vastu astuda.
Saudi Araabia on Iraani põhivaenlane.
Iraan pole siiski kuulutanud kavatsust Saudi Araabiat hävitada,
nagu ta see nädal lubas taas kaotada Lähis-Idast sionistid,
mõeldes sellega Iisraeli.
Mis ees ootab?
Süüria sündmustest saab kasu ka Iraan.
Iisrael arvas juba, et on Süürias võidu saanud,
kuid see võib tagasilöögi saada.
Tuleb ära oodata Iisraeli uus valitsus.
Ehk püütakse Iraaniga isegi läbirääkimisi pidada.
Aitäh, hr Javedanfar, hr Oren, hr Wilner ja dr Boms!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri