Tervetuloa Jerusalem studioon!
Syyrian sisällissodan uusi käänne -
kulminoitui Turkin hyökätessä -
rajan yli Koillis-Syyriaan tällä viikolla.
Turkki on julistanut tavoitteekseen turvavyöhykkeen perustamisen -
kurdijoukkojen ja Turkin väliin.
Kurdien oli pakko liittoutua arkkivihollisensa Assadin kanssa.
Tilanteesta keskustelevat professori Zeev Hanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Nir Boms Tel Avivin yliopistosta.
Herra Oren, kertoisitteko tuoreimmat uutiset Koillis-Syyriasta?
Me kaikki muistamme hyvin, -
kun Shimon Peres julisti -
"uuden Lähi-idän" 25 vuotta sitten.
Hän puhui Oslon prosessista, -
joka ei tuottanut hänen toivomaansa tulosta.
Tällä viikolla uusi Lähi-itä syntyi USA:n joukkojen vetäydyttyä -
ja venäläisjoukkojen mentyä sotivien osapuolten väliin.
Sanoitte, että Turkki hyökkäsi "rajan yli".
Turkkilaiset eivät välttämättä enää ylitä rajaa takaisin kotiin.
He tulivat luultavasti jäädäkseen.
He haluavat turvavyöhykkeen, -
sellaisen, jota Israel yritti perustaa Libanoniin vuonna 1982.
Se toimisi puskurina Turkin rajan ja SDF:n välillä.
Turkki pitää sitä vihollisenaan, -
koska sillä on yhteyksiä laittomaan kurdien terrorijärjestö PKK:hon.
Amerikkalaiset toimivat siellä ansalankana -
aivan kuin Länsi-Berliinissä kylmän sodan aikaan.
He eivät olleet raskaiden neuvostojoukkojen veroisia, -
mutta Neuvostoliitto tiesi, että jos se hyökkäisi heitä vastaan, -
USA iskisi sitä vastaan koko voimallaan, ja maailmansota syttyisi.
Syyriassakaan amerikkalaisten ei ollut tarkoitus estää Turkin invaasiota.
Turkkihan on USA:n Nato-liittolainen.
Heidän poistumisensa antoi kuitenkin Turkille tilaisuuden.
Kurdit ymmärsivät realiteetit -
ja päättivät liittoutua Assadin kanssa.
Professori Hanin, sen jälkeen kun kurdien SDF teki sopimuksen -
Syyrian presidentti Assadin ja hänen tukijansa Venäjän kanssa, -
Turkki on lähettänyt rajalle raskaasti aseistettuja lisäjoukkoja, -
sillä se tietää, että Syyrian armeijalla on paremmat valmiudet.
Missä määrin tämä tilanne on Venäjän hallinnassa?
Sillähän on koordinointimekanismi Turkin kanssa konfliktin välttämiseksi.
Se on kuitenkin yhä Assadin hallinnon puolustaja, -
ja nyt myös kurdien johtaman SDF-liittouman.
Venäläisten keskusteluista -
voimme lukea rivien välistä, -
että venäläiset olivat varautuneet -
tähän käänteeseen.
He eivät vain tienneet, miten pitkälle Turkki menisi.
Koordinointimekanismi perustettiin vain väliaikaisesti.
Moskovan kummallekin valtakeskukselle, -
sekä ulkoministeriölle että presidentinhallinnolle, -
on epäselvää, kuka tästä lopulta hyötyy.
Onko Venäjä jälleen valmis auttamaan Assadin hallintoa, -
vai pitäisikö sen ajatella omaa etuaan?
Yhdestä asiasta Venäjä on varma, -
siitä, ettei kurdeille pidä luvata mitään.
Kun kurdien edustajat tulivat Moskovaan -
ja sanoivat suostuvansa Assadin pyyntöihin sillä ehdolla, -
että Venäjä takaisi heidän autonomiansa ja turvallisuutensa, -
Moskova vastasi "harkitsevansa asiaa", mikä tarkoittaa "ei".
Toinen selvä asia on, -
ettei tämä välttämättä ole täysin Venäjän edun mukaista.
Toisaalta Turkilla ja Venäjällä on koordinointimekanismi -
ja alustava sopimuskin, -
mutta toisaalta Venäjä pelkää, että Turkki tekee saman USA:n kanssa.
Venäjää siis epäilyttää, kuka tästä lopulta hyötyy.
Pari vuotta sitten Venäjälle kävi huonosti Isisin tapauksessa.
Siinä pitkä vastaus lyhyeen kysymykseenne.
Lyhyt vastaus on: En tiedä.
Tohtori Boms, herra Oren huomautti, -
etteivät turkkilaiset välttämättä vetäydy miehittämiltään alueilta, -
koska he aikovat perustaa turvavyöhykkeen.
Länsi on huolissaan Turkin todellisista aikeista Syyriassa.
Turkin presidentti Recep Tayyip Erdogan sanoi Azerbaidžanissa: -
"Katsokaa, mitä tapahtui elokuun 2016 operaatiossamme!
Turkki valloitti Jarabulusin, mutta nyt siellä ei ole ainuttakaan turkkilaista."
Siellä tosin on syyrialaispakolaisia, jotka siirrettiin Turkista sinne.
Uskotteko Turkin toteuttavan lupauksensa turvavyöhykkeestä, -
johon sijoitetaan Turkissa olevat 3,6 miljoonaa syyrialaispakolaista?
Venäläislehdessä oli hiljattain pilakuva -
presidentti Erdoganista -
maan kaakkoiskulmalla -
venyttämässä rajaa etelään.
Se vastaa sitä, mitä professori Hanin juuri kuvaili.
Venäjä oli varautunut siihen, mutta niin myös Erdogan.
Amerikkalaiset olivat itse vähiten valmistautuneita omaan lähtöönsä.
Jotkut kentällä olleet yllättyivät taas uudesta presidentin tviitistä.
On vaikea arvioida, mitä turkkilaiset lopulta tekevät, -
mutta he haluavat perustaa puskurivyöhykkeen -
Turkin kurdialueiden ja Syyrian kurdialueiden väliin.
Paras keino siihen on "humanitaarinen operaatio", -
viedä sunnipakolaisia Turkista "kotiin", -
vaikka se on jo aiheuttanut syyrialaispakolaisten vyöryn, -
koska he pelkäävät tällaista "kotiinpaluuta".
He pakenevat Kreikkaan ja sitä kautta Eurooppaan.
Turkissa arvioidaan olevan 3 miljoonaa syyrialaispakolaista.
Turkki on yrittänyt tätä samaa miehittämässään Afrinissa.
Se ei vie sinne turkkilaisia, -
mutta se yrittää muuttaa alueen väestötasapainoa -
ja käyttää siellä valtaa.
Uusi Lähi-itä on vähemmän amerikkalainen -
ja enemmän venäläinen.
Se on myös vähemmän arabialainen, sillä Turkki ja Iran ovat nousussa.
Ja jälleen kerran siitä kärsivät kurdit, maailman suurin kansa ilman valtiota.
Kurdien sisäinen jakautuminen on yksi tekijä.
Puhuitte johdannossa Syyrian sodan uudesta käänteestä.
Se oli aluksi sisällissota, ja muuttui sitten etniseksi sijaissodaksi, -
mutta nyt se on geopoliittista valtioiden välistä kilpailua -
ja kansainvälistä valtataistelua.
Venäjä odotti jälleen viisaasti, kunnes muut ottivat askeleensa, -
ja tuli sitten keräämään voitot itselleen.
Herra Oren, tämän operaation nimi on "Rauhan kevät".
Tarkoittaako se, että se jatkuu kevääseen asti, -
vai onko se vain mielikuva rauhan puhkeamisesta kukkaan?
Se kertoo vain siitä, että Erdogankin käyttää mainonnan ammattilaisia.
Operaatioiden nimien tarkoitus on yleensä piilottaa -
niiden todelliset tavoitteet.
Otan esiin kaksi asiaa. Ensimmäinen niistä on yllätyksellisyys.
Toisesta maailmansodasta lähtien -
analyytikot ovat puhuneet tiedusteluyllätyksistä.
En tarkoita vain tiedustelutoimistoja vaan myös päättäjiä.
Tämä ei ollut kuin Pearl Harbor tai Barbarossa, -
vaan kuin jom kippur -sota, -
koska Anwar Sadat puhui selvästi aikeistaan ennen sotaa, -
mutta häntä ei uskottu väärien hälytysten takia.
Yllätys oli se, että hän toteutti uhkauksensa.
Samoin kävi nyt.
Trumpin ja Erdoganin puhelusta on lähes 10 kuukautta.
Puhelu koski USA:n vetäytymistä, -
ja sen seurauksena puolustusministeri Mattis erosi.
Trump julisti tuovansa joukot kotiin, mutta hän ei tehnyt sitä heti.
Se oli myös vaalilupaus.
Niin, mutta hän toteutti sen vasta nyt.
Ihmiset siis tottuivat siihen, että hän ei toteuttanut lupaustaan, -
ja nyt hän yllättäen toteuttikin sen.
Sama koskee Erdogania.
Hän sanoi tekevänsä sen tiettyjen ehtojen täyttyessä, -
ja nyt hän teki sen.
Lopuksi kommentti Natosta.
Nato perustettiin vuonna 1949 Neuvostoliittoa vastaan.
Kun kylmä sota päättyi, se alkoi etsiä muita syitä olemassaololleen, -
ja löysikin niitä Balkanilta ja terrorinvastaisesta sodasta.
Nato ei kuitenkaan toimi, jos sen omat jäsenet uhmaavat Yhdysvaltoja.
Esimerkiksi Suezin kriisissä vuonna 1956 -
Iso-Britannia ja Ranska tekivät, mitä itse katsoivat parhaaksi.
Ja vuonna 1974 Turkki tunkeutui Kyprokselle.
Turkin ja toisen Nato-maan, Kreikan, välillä on hyvin pitkä konflikti, -
eikä Turkki välittänyt USA:n mielipiteistä.
Nytkin Turkki kyllä huomioi USA:n toiveet, -
mutta viime kädessä se tekee omat päätöksensä -
kansallisten etujensa pohjalta.
Professori Hanin, sanoitte, ettei kukaan oikeastaan tiedä, -
mitä Venäjä tekee tässä tilanteessa.
Venäjällä on kuitenkin nyt paljon voitettavaa.
Uskotteko Venäjän ottavan osaa aktiivisesti?
Venäläisjoukkojen kerrotaan valmistautuvan -
puskurivyöhykkeen perustamiseen -
kurdien ja Syyrian armeijan sekä Turkin armeijan väliin.
Se on merkittävä käänne Syyrian tilanteessa.
Venäjällä on kaksi koulukuntaa.
Molemmat ovat yhtä mieltä siitä, -
että Venäjä voi toimia nyt yhdistävänä tekijänä, -
eri osapuolten välisenä välittäjänä, -
joka voi esittää vaatimuksia kaikille osapuolille.
Koulukunnat ovat kuitenkin erimielisiä siitä, -
onko Venäjällä enemmän hävittävää vai voitettavaa.
Ne, jotka uskovat Venäjän voittavan, ajattelevat, -
että jos Koillis-Syyria jaetaan Assadin ja Turkin kesken, -
Assadin valta varmistuu suuressa osassa Syyriaa, -
mikä oli tarkoituskin Venäjän mennessä Syyriaan.
Ne jotka uskovat, että Venäjällä on paljon hävittävää, -
ajattelevat, että koska Venäjästä on tullut tärkeä kaikille osapuolille, -
Venäjä vajoaa yhä syvemmälle Syyrian suohon, -
ja lopulta se on vastuussa kaikista ongelmista siellä.
Sen koulukunnan jäsenet selittävät Kremlille ja ulkoministeriölle, -
että Erdogan, joka nyt yrittää tasapainotella -
USA:n ja Venäjän välillä, -
haluaa jossain vaiheessa lopettaa Syyrian ja Venäjän etenemisen -
Koillis-Syyriassa.
Onko Turkin sekä Venäjän ja Assadin konflikti se, -
mitä Trump ajatteli päättäessään vetäytyä Syyriasta?
Se onkin suuri kysymys. Aika näyttää.
Tohtori Boms, -
SDF:n esikuntapäällikkö kertoi amerikkalaismedioille -
perusteluita kurdihallinnon päätökselle -
tehdä sopimus Damaskoksen ja Moskovan kanssa.
Hän sanoi, että vaikka kurdit eivät luota niistä kumpaankaan, -
heidän oli tehtävä se välttääkseen eksistentiaalisen uhan -
ja miljoonien kuoleman.
Hän sanoi myös ymmärtävänsä USA:n päätöstä, -
mutta pyysi sitä käyttämään vaikutusvaltaansa -
Turkkiin ja muihin maihin, -
siviilien ja USA:n liittolaisjoukkojen suojelemiseksi.
Miten kurdit kestävät nyt Turkin täysivoimaista hyökkäystä?
Tilanne tietysti kehittyy koko ajan.
Käyttääkö Syyria hyväkseen tätä tilaisuutta -
saada koko maa jälleen haltuunsa?
Mainitsemanne kenraali Kobani on amerikkalaisten kouluttama, -
ja ehkä hän siksikin ymmärtää heidän päätöksentekoaan.
Ensin tehdään päätös, ja siitä seuraa prosessi.
Hän keskusteli muutama päivä sitten Trumpin kanssa.
Aika näyttää, saako hän Trumpin edes lieventämään vahinkoja -
lähettämällä amerikkalaiset takaisin ainakin joihinkin toimintoihin.
Amerikkalaisjoukkojen määrä oli hyvin pieni.
Heidän tehtävänsä oli varmistaa, etteivät turkkilaiset tule sinne.
Hän tajusi, ettei niin pieni joukko pysty torjumaan -
täysin valmistautunutta Turkin armeijaa.
Se oli Isisin vastainen joukko, jolla ei ollut kaikkia valmiuksia.
Sinne tarvittiin joku muu, ja Venäjä oli paras vaihtoehto.
Niinpä laadittiin 9-kohtainen sopimus, -
jonka mukaan SDF palaa siihen tehtävään, joka sillä oli vuonna 2012, -
avustamaan Syyrian armeijaa -
pitäen silti kiinni jonkinasteisesta autonomiasta.
Toivottavasti autonomian takaa myös Syyrian uusi perustuslaki, -
jonka kehittämiseen Venäjäkin ehkä osallistuu.
Kun puhumme PYD:stä ja kurdien jakolinjoista, on muistettava, -
etteivät kurdit aina ole tavoitelleet itsenäistä kurdivaltiota.
Keskusteluissa on ollut pitkälti kyse autonomiasta -
ja kurdien oikeuksien turvaamisesta Assadin hallinnon alaisuudessa.
Silti alueella on satoja tuhansia kurdeja ilman kansalaisuutta.
Kriisin jälkeen on siis keskusteltava uusista järjestelyistä.
Kuuluuko niihin Turkin läsnäolo osassa Pohjois-Syyriaa?
Turkkilaiset eivät varmaankaan aio miehittää koko Pohjois-Syyriaa, -
vaan luoda tietynlevyisen turvavyöhykkeen, -
kuten ne muutkin, joista täällä on keskusteltu.
Kurdit ovat vain vaihtaneet yhden suojelijan toiseen.
Nyt he yrittävät helpottaa tilannettaan ja tehdä jopa vastahyökkäyksiä, -
ja he ovat saaneet yllättävän hyvää menestystäkin -
alivoimastaan huolimatta.
Herra Oren, -
miten päättäväisesti Erdogan suhtautuu tähän operaatioon?
Entä amerikkalaiset ja eurooppalaiset?
Yhdysvallathan asetti jo pakotteita Turkin puolustusministeriölle, -
ja eurooppalaiset, jotka antavat huomattavaa sotilaallista tukea, -
kielsivät Turkilta kaikki asekaupat toistaiseksi.
Nyt se näyttää kovalta painostukselta, -
mutta Euroopalla ei ole kestävyyttä.
Se ei ole koskaan ajanut -
mitään vakaata linjaa pitkään.
Ehkä pitkää aikaa ei tarvitakaan, -
koska USA:ssa on vaalit vuoden kuluttua.
Tämä alkoi sata vuotta sitten -
ensimmäisen maailmansodan jälkeen, -
kun Ottomaanien imperiumi hajosi.
Syntyi uusia valtiota, mutta ne menettävät paljon alueita, -
jos vähemmistöt, kuten Syyrian, Iranin, Irakin ja Turkin kurdit, -
saavat itsemääräämisoikeuden.
Erdogan on neo-ottomaani. Hän haluaa uudeksi sulttaaniksi.
Tietenkin hän vastustaa sitä.
Turkkilaisten reaktioista näkyy, -
että Erdoganin vastustajatkin kannattavat sotaa, -
kuten sodan alussa on tavallista.
Ajan myötä innostus yleensä laantuu.
Nyt Erdogan on kuitenkin saanut nostettua -
turkkilaisten kansalliskiihkon puolelleen.
Mutta jos joku olisi nukkunut 50 vuotta ja heräisi nyt, -
ja hänelle sanottaisiin, että Venäjä ja Turkki ovat samalla puolella, -
ja USA on Turkkia vastaan, -
ja se tapahtuu Syyriassa, jossa on Venäjän tukikohtia, -
eikä USA:n kuudes laivasto tee mitään, -
hän raapisi päätään ja menisi takaisin nukkumaan -
toivoen heräävänsä joskus normaalimpana aikana.
Professori Hanin, miten pitkälle Venäjä antaa Turkin laajentua, -
vaikka länsimaat ovat huolissaan Erdoganin aikeista -
perustaa uusi turkkilaisimperiumi ja ryhtyä sulttaaniksi?
Venäjä on lähellä Turkkia.
Suostuisiko se siihen?
Siinäpä kysymys!
Emme ole sanoneet sanaakaan -
Iranista.
Uskon Venäjän haluavan hieman peruuttaa sitä kehitystä -
viime vuoden lopusta, -
kun kaikki tilanteen hyödyt menivät Teheraniin.
Venäjä haluaisi ehkä Turkin menevän odotettua pidemmälle -
Teheranin intressien rajoittamiseksi.
Toisaalta Venäjä haluaisi Turkilta enemmän joustavuutta -
esimerkiksi Idlibissä, -
jossa Putinilla ja Erdoganilla on erimielisyyksiä.
En kuitenkaan usko, että Moskovan kumpikaan hallintohaara, -
presidentinhallinto ja ulkoministeriö, -
kannattaisivat ajatusta uudesta ottomaanien imperiumista.
He tietävät, että se imperiumi suuntaisi katseensa -
myös Volgan ja Pohjois-Kaukasuksen alueille.
Luultavasti Venäjä hyödyntää tilannetta -
päästäkseen ensin sopimukseen Washingtonin kanssa.
Tohtori Boms, pitääkö Israel kiinni lupauksistaan tukea SDF:ää, -
vaikka tämä on liittoutunut Israelin vihollisen, Damaskoksen, kanssa?
Kurdit ovat aina Israelille pehmeä kohta.
Israelilla on ollut yhteyksiä heihin -
1960-luvulta lähtien.
Israel ei voi tehdä paljonkaan -
Pohjois-Syyriassa.
Mutta mitä tulee humanitaarisiin lupauksiin, -
siviiliapua on jo yritetty lähettää.
160 kurdia on jo paennut kodeistaan.
Heitä on tapettu, vaikka massamurhia ei ole vielä nähty.
Israel tekee kaiken, mitä se vain voi tehdä.
Monet asiantuntija-arviot ovat menneet pieleen viime vuosina, -
ei tosin tohtori Bomsin, joka osui oikeaan.
Monet sanoivat, että Assadin päivät ovat luetut, -
ja Syyria hajoaa.
Venäjä kursi sen taas kokoon, ja Israelin on tunnustettava, -
että Venäjä on se, joka siellä määrää.
Tässä kaikki tänään. Kiitos, professori Hanin, herra Oren ja tohtori Boms!
Kiitos myös katsojille, näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta