Tervetuloa Jerusalem studioon!
Olen Erin Viner, Jonathanin sijainen.
Yhdysvallat on perinteisesti ollut -
juutalaisvaltion vahvimpia liittolaisia, ja toisinpäin, -
vaikka suhteissa on ajoittain ollut kitkaakin.
Maiden suhteiden tulevaisuudesta keskustelevat -
suurlähettiläs Danny Ajalon, -
Israelin entinen varaulkoministeri ja suurlähettiläs Yhdysvaltoihin, -
Amir Oren, TV7:n analyytikko, -
sekä suurlähettiläs Joram Ettinger, -
Lähi-idän sekä USA:n ja Israelin suhteiden asiantuntija.
Herra Oren, -
kertoisitteko Israelin ja Yhdysvaltojen kahdenkeskisistä suhteista?
Yhdysvallat on tietysti Israelin vankkumattomin tukija.
"Liittolainen" on liian pieni sana -
kuvailemaan sitä.
Ilman Yhdysvaltoja Israelin olisi ollut vaikea selvitä.
Kaikki viimeaikaiset presidentit ja hallinnot, kuten myös kongressi, -
jonka suhteita Israelin suurlähetystöön herra Ettinger on johtanut, -
sekä kaikki hallintoelimet, myös osavaltio- ja paikallistasolla, -
ovat olleet hyvin Israel-myönteisiä, mistä Israel on kiitollinen.
Suhde Yhdysvaltoihin on -
Israelin ulkopolitiikan ja kansallisen turvallisuuden kulmakivi.
Israel varoo tarkkaan vahingoittamasta Yhdysvaltojen etuja.
Nyt Israelin vaalien jälkeen -
toinen pääministeriehdokas on Benjamin Netanjahu, -
joka on Israelin ja USA:n suhteiden huippuasiantuntija.
Hänhän osaltaan johti niitä useita vuosia.
Hän toimi suurlähetystön varajohtajana Washingtonissa -
ja Israelin YK-lähettiläänä.
Hän on saanut amerikkalaiskasvatuksen.
Toinen pääministeriehdokas on Benny Gantz, -
joka opiskeli Washingtonissa National Defence Universityssä.
Hän toimi myös Israelin suurlähetystön puolustusattaseana Washingtonissa.
Hänkin tuntee Israelin ja USA:n suhteet hyvin.
Heidän välillään ei siis ole suurta eroa, -
vaikka heillä olisi erilaiset ohjelmat ja koalitiokumppanit.
Iranin ydinohjelman vastustaminen on Netanjahun lempiprojekti, -
kun taas muut israelilaiset pitävät sitä vain yhtenä asiana muiden joukossa.
Suurta muutosta ei ole odotettavissa.
Keskustellaan siitä myöhemmin.
Suurlähettiläs Ajalon, olette palvellut useita israelilaishallituksia, -
Ariel Sharonin, Ehud Barakin ja Benjamin Netanjahun alaisuudessa.
Olette edustanut Israelia USA:n ja Israelin strategisessa dialogissa.
Nykytilanne näyttää ruusuiselta, sillä Trump tunnusti -
kuuden päivän sodassa valloitetun Golanin liittämisen Israeliin.
Mutta onko Israel menettänyt eurooppalaiskumppaneitaan?
Mitä mieltä olette Euroopan kritiikistä -
Trumpin Israel-myönteistä linjaa kohtaan?
Mitä vastaatte siihen argumenttiin, -
että juutalaisasukkaat Länsirannalla, eli Juudeassa ja Samariassa, -
sekä Golanilla ja Itä-Jerusalemissa ovat rauhan este?
Eurooppalaiset ovat nykyään marginaalissa.
Mitä tulee Euroopan retoriikkaan -
Trumpin Jerusalemia ja Golania koskevia päätöksiä vastaan, -
se ei ole käytännössä -
tehnyt mitään.
EU ei pysty tekemään mitään.
Kasvettuaan 28-jäseniseksi EU:n on ollut hyvin vaikea toimia.
Yhteisestä linjasta päättäminen on kuin yrittäisi paimentaa kissoja, -
puhumattakaan päätösten toimeenpanosta.
Euroopan merkitys on marginaalinen.
Yhdysvaltojen ja Israelin liitto on luonnollinen, lähes itsestään selvä.
Meitä yhdistävät niin monet syvälliset siteet.
Oli luonnollista, -
että USA tunnusti Jerusalemin Israelin pääkaupungiksi.
Lainsäädäntöelin, kongressi, tunnusti Jerusalemin jo vuonna 1996, -
mutta se antoi toimeenpanovallalle mahdollisuuden lykätä sitä -
kansallisten etujen mukaan.
Trump ei vain enää lykännyt sitä.
Ja kuinka ollakaan, taivas ei ole pudonnut niskaamme, -
kuten ei muissakaan asioissa, joissa uhkakuvia on maalailtu.
Ne, jotka sanovat rauhan esteeksi sitä, että juutalaiset ovat palanneet -
esi-isiensä maille Juudeaan ja Samariaan, -
ovat väärässä.
Se on ainut keino saada arabit ymmärtämään, -
että historia on puolellamme, -
ja että ainut tie rauhaan on turvallinen Israel, -
demografisesti, alueellisesti, taloudellisesti ja sotilaallisesti, -
ja USA:n ja Israelin suhde kattaa kaikki ne alueet.
Suurlähettiläs Ettinger, mitä sanotte Trumpin tunnustuksen ajoituksesta, -
ja yhdyttekö suurlähettiläs Ajalonin ajatuksiin?
Lisäisin vain sen, että Trumpin "eleet Israelille", -
eli Israelin suvereniteetin tunnustaminen Golanilla, -
Jerusalemin tunnustaminen, -
USA:n suurlähetystön siirtäminen -
sekä UNRWA:n ja palestiinalais- hallinnon rahoituksen leikkaaminen -
perustuvat USA:n omiin etuihin, vaikka ne ovat hyväksi Israelillekin.
Trumpin motiivina on ennen kaikkea USA:n oma etu.
Hän ymmärtää, että Israelin valta Golanilla rajoittaa -
Iranin, Venäjän ja Syyrian kykyä toimia USA:n etuja vastaan.
Se tekee hyvää myös Jordanian hallinnolle, joka on USA:n liittolainen.
Siksi USA:n ja Israelin suhteissa on aika tunnustaa se tosiasia, -
ettei kyse ole yksisuuntaisesta avusta USA:lta Israelille, -
vaan apu on kaksisuuntaista.
USA investoi Israeliin, ja kyse on vain sen investoinnin tuottavuudesta.
Vastaus on: useita satoja prosentteja vuodessa.
Siteeraan kenraali Alexander Haigia, -
joka toimi Naton komentajana ja USA:n ulkoministerinä: -
Israel on USA:n suurin lentotukialus, -
joka ei tarvitse yhtäkään amerikkalaissotilasta.
Jos Israelia ei olisi, -
USA:n pitäisi lähettää sinne lisää oikeita lentotukialuksia ja divisioonia.
Ne maksaisivat USA:lle 15―20 miljardia dollaria vuosittain.
3,8 miljardin investoinnilla Israeliin USA säästää moninkertaisesti.
Silti vain kolme vuotta sitten -
USA:n YK-lähettiläs Samantha Power pidättäytyi äänestämästä -
YK:n päätöslauselmaa, joka tuomitsi israelilaisasutusten rakentamisen -
Juudeassa ja Samariassa.
Vuonna 2011 USA esti vetollaan vastaavan päätöslauselman.
Vain muutama vuosi sitten suhteet USA:han olivat riitaisammat.
Johtuuko ero pelkästään presidentti Trumpista?
Trumpin ja Obaman hallintojen perustava ero liittyy maailmankuvaan.
Obaman hallinnon maailmankuvan mukaan -
palestiinalaisasia oli Lähi-idän kaaoksen perussyy.
Se piti sitä arabipäättäjien kruununjalokivenä -
ja arabien ja Israelin konfliktin ytimenä.
Sillä ei ole mitään tekemistä todellisuuden kanssa.
Oman arvioni mukaan Trump keskittyy laajempaan kontekstiin, -
joka on paljon tärkeämpi: -
Iranin ajatollahien uhka, sunni-islamilainen terrorismi, -
muut roistohallinnot Lähi-idässä -
ja viidakkoveitset joka ikisen arabihallinnon kurkulla.
Niitä uhkia vastaan Lähi-idässä on -
vain yksi tehokas, luotettava ja kokenut liittolainen, Israel.
Voisimme väitellä täällä Israelin ulkopolitiikasta, -
mutta siihen ei ole aikaa.
USA:n Israel-myönteisyys voi jälkikäteen näyttää joltain muulta.
Nixonin hallinto suhtautui myönteisesti Golda Meiriin -
ja kielteisesti Anwar Sadatiin, -
ja tuloksena oli jom kippur -sota, jota monet israelilaiset katuvat.
Nyt ei pidä arvioida, onko Trump Israel-myönteisempi kuin Obama.
Siitä on erilaisia käsityksiä, -
mikä on Israelin etu ja miten USA on sitä edistänyt.
Israelin ensimmäisten 40 vuoden aikana, -
kylmän sodan loppuun asti, -
USA:n intressit Lähi-idässä liittyivät Neuvostoliiton vastustamiseen -
ja Persianlahden öljyyn.
Se muuttui vuonna 1999, kun Saddam Hussein hyökkäsi Kuwaitiin, -
minkä seurauksena amerikkalaiset tulivat Lähi-itään.
He ovat toisaalta nähneet, -
ettei Israel ole syy kaikkeen, mitä täällä tapahtuu, -
mutta toisaalta amerikkalaiset ovat itse kasvaneet asiantuntijoiksi.
He eivät tarvitse Israelin neuvoja paikoissa, joissa he jo ovat, -
kuten Irak tai Saudi-Arabia.
USA:n ja Israelin edut ovat joskus vastakkaiset ja joskus yhteneväiset.
Maiden sotilaallinen suhde on erinomainen.
Israelin puolustusvoimat sekä USEUCOM ja USCENTCOM -
tekevät parasta mahdollista yhteistyötä.
Niiden johtajat tapaavat usein.
Israelin armeijan panos Isisin vastaisessa taistelussa -
on suurempi kuin miltä päällepäin näyttää.
Kaikkea ei ole julkaistu, koska liittouman arabijäsenet -
eivät halua paljastaa tekevänsä yhteistyötä Israelin kanssa, -
edes epäsuorasti.
USA:n päättäjät tietävät kuitenkin, -
että Israel on liittoumalle ratkaisevan tärkeä.
Haluaisin keskustella USA:n rauhanaloitteesta -
nyt kun Israelin vaalit on käyty.
Suurlähettiläs Ajalon, olette ollut mukana monissa rauhanaloitteissa, -
Sharm el-Sheikhissä vuonna 1997 ja Wyen plantaasilla vuonna 1998 -
Clintonin, Netanjahun ja Arafatin neuvotteluissa.
Johditte myös Israelin delegaatiota George W. Bushin tiekartassa.
Mikään näistä ei tuottanut tulosta.
Mitä erilaista Trumpin suunnitelmassa voi olla?
Valitettavasti ei kovin paljon.
Kuten sanoitte, 4―5 viime hallintoa on tehnyt kaikkensa -
tuodakseen osapuolet yhteen, mutta tuloksetta.
Se ei johdu USA:n kyvyttömyydestä, -
vaan siitä, ettei osapuolia voida saada yhteen, -
jos toinen osapuoli vastustaa rauhaa.
USA voi taivutella ja tarjota turvaverkkoa, -
mutta se ei voi astua toisen osapuolen tilalle.
Trump ymmärtää, ettei saman toistaminen kannata -
palestiinalaisten kielteisyyden vuoksi.
En tarkoita vain Hamasia, jonka asenne on ilmeinen, -
vaan myös Abbasia ja palestiinalaishallintoa.
Sillä on tapporahalaki, -
jonka takia USA ja Israel ovat jäädyttäneet -
palestiinalaishallinnon rahoituksen.
Toimintatavoissa on tapahtunut paradigman muutos.
Trump ja hänen väkensä huomauttavat, -
ettemme voi toistaa samaa kaavaa odottaen uudenlaisia tuloksia, -
Albert Einsteinin sanoja mukaillen.
Ennen Trumpia USA keskitti kaikki toimet sisäpuolelle, -
saadakseen palestiinalaiset ja israelilaiset yhteen -
ratkaisemaan kaikki vaikeat kysymykset.
Sitten sen vaikutus laajenisi Lähi-idän muihin maihin.
Se ei ole toiminut, joten nyt se tehdään toisinpäin, reunoilta alkaen.
Ehkä sunniarabimaat tuovat palestiinalaiset neuvotteluihin -
kohtuullisin ja realistisin odotuksin.
Uskon, että se on Trumpin rauhanaloitteen logiikka.
Se julkaistaan varmaankin pian.
Suurlähettiläs Ettinger, Trumpin hallinto suunnittelee -
palestiinalaisten hyvinvoinnin edistämistä rahavirroilla, -
mikäli he tulevat neuvottelupöytään. Uskotteko sen onnistuvan?
Se riippuu siitä, -
onko Washington oppinut läksynsä aiemmista rauhanyrityksistä.
Tosiasia on, että aina kun USA on yrittänyt saada aikaan rauhaa, -
se on epäonnistunut -
USA:n vilpittömästä rauhantahdosta huolimatta.
Ainoat kaksi onnistumista olivat seurausta suorista neuvotteluista.
Aloite on tultava osapuolilta itseltään.
Vasta sitten USA voi tulla lujittamaan sopimusta.
Lisäksi "rauhanaloite" on esitetty niin, -
että se pakottaa palestiinalaiset torjumaan ehdotuksen, -
ettei heitä vain syytettäisi yhteistyöstä amerikkalaisten kanssa.
Se vain lisää polttoainetta, eikä vettä, tähän tuleen.
Lopuksi, USA:n ykkösprioriteetti on nyt -
Iranin ja sunniterrorismin uhatessa -
lujittaa USA:n, Saudi-Arabian, Israelin, Egyptin ja Jordanian liittoumaa.
Rauhanaloite aiheuttaisi säröjä siihen liittoumaan -
USA:n tärkeimmän tavoitteen kustannuksella.
Siksi toivon, että "rauhanaloitetta" lykättäisiin rajattomasti.
Se pitäisi esittää vasta sitten, kuten Texasissa sanottiin, -
kun kanoilla on huulet. Sitä ennen niitä ei kannata suudella.
Tehän toimitte Israelin konsulina Texasissa.
Oletteko samaa mieltä, herra Oren?
En täysin.
Sen jälkeen kun Anwar Sadat oli tavannut Menachem Beginiä, -
he tarvitsivat presidentti Carteria -
neuvottelemaan heidän kanssaan myös erikseen.
Vaikka osapuolet tapasivatkin, -
varsinainen sopu syntyi Carterin ja kunkin osapuolen kanssa erikseen.
Suurlähettiläs Ettinger viittasi myös Israelin ja Jordanian suhteeseen -
unohtaen kuitenkin Israelin ja palestiinalaisten neuvottelut, -
joiden onnistumista, Oslon sopimusta, hän pitää ilmeisesti epäonnistuneena.
Ongelma on, että USA:n hallinnot saavat äkillisen lopun -
juuri kun ne ovat onnistumaisillaan.
Henry Kissinger vuonna 1976, -
ja Jim Baker vuonna 1992 -
menestyksekkään Madridin kokouksen jälkeen.
Oslo oli sen prosessin haara.
On totta, että palestiinalaisten -
on hyvin vaikea hyväksyä -
heiltä vaadittuja myönnytyksiä.
Samoin israelilaistenkin, -
ja siksi Trump halusi auttaa Netanjahua lykkäämällä aloitetta.
Jos sitä pidettäisiin Israel-myönteisenä, -
Trump olisi julkaissut sen ennen vaaleja pelkäämättä, -
että myönnytykset vahingoittaisivat Netanjahua vaaleissa.
Entä kahdenkeskinen puolustusliitto, josta Trump puhui ennen vaaleja?
Saamiemme tietojen mukaan siitä on keskusteltu vain yleisellä tasolla.
Suurlähettiläs Ajalon, eikö se tarkoita sitä, -
että Israelin on saatava USA:n lupa toimenpiteilleen, -
sellaisille kuin iskut iranilaisiin kohteisiin Syyriassa ja Irakissa?
Olisiko se hyvä asia Israelille?
Se on mutkikas kysymys.
Puolustusliitto on -
maiden välinen sopimus siitä, -
että jos yhteen maahan hyökätään...
Kuten Nato.
En usko sellaiseen Israelin ja USA:n välillä.
Jos USA:lla on joukkoja Afganistanissa tai Irakissa, -
kukaan ei odota, että israelilaissotilaita menisi sinne.
Se ei ole tarpeen sotilaallisista eikä varsinkaan poliittisista syistä: -
israelilaiset sotimassa muslimeja vastaan eri puolilla maailmaa!
Sellainen sopimus ei voisi olla vastavuoroinen.
Jos se sopimus ei sitoisi Israelin käsiä, -
eli Israel saisi edelleen itsenäisesti päättää puolustuksestaan, -
myös ennaltaehkäisevästi, -
se olisi hyvä asia.
Se lisäisi pelotetta.
Silloin kun olin Washingtonissa, -
tästä asiasta keskusteltiin perinpohjaisesti.
Silloin päätimme, ettemme halua sitä, -
koska sen rajoitukset Israelille painavat enemmän kuin sen hyödyt.
Yksi asia on muuttunut sen jälkeen: Iran-kysymys.
Iran on liian iso pala Israelille yksin.
Se tarvitsee liittouman ja Yhdysvallat tuekseen.
Jos puolustusliitto räätälöidään vain Irania vastaan, -
kannatan sitä.
Tuon väittelyn juuret juontavat 1950-luvulle, -
kun Ben Gurion uskoi Israelin voivan voittaa kaikenlaiset arabijoukot, -
mutta ei Neuvostoliittoa.
Jos maailmanvalta uhkaisi Israelin olemassaoloa -
ydinaseineen ja ballistisine ohjuksineen, -
Israel tarvitsi sitäkin suuremman maailmanvallan sen vastapainoksi.
Israel ei enää tarvitse USA:n joukkoja puolustukseensa.
Tosin täällä on ilma- ja ohjustorjuntajoukkoja kalustoineen.
Israel ei halua vaatia amerikkalaisia vuodattamaan verta puolestaan, -
eikä se halua, että sitä vaaditaan tekemään jotain.
Kun USA halusi, etteivät Euroopan maat hankkisi ydinaseita, -
se lupasi niille, -
että jos Berliiniin, Birminghamiin tai Bordeaux'hon hyökätään, -
se vastaa iskua Bostoniin.
Se kuulostaa hyvältä teoriassa, mutta tosipaikan tullen -
presidentin täytyy punnita senhetkisiä intressejään.
Olemme nähneet, miten Trump on vastannut Iranin provokaatioihin -
Saudi-Arabiaa ja muita Persianlahden maita vastaan.
Se ei ole automaattista.
On rohkaisevaa, että USA on valmis harkitsemaan puolustusliittoa, -
mutta Israelin kannattaa pitää se, mitä sillä on nyt.
Sitä paitsi amerikkalaissotilailla on Israelissa SOFA-sopimus, -
jonka ansiosta he nauttivat suuremmista eduista -
kuin israelilaissotilaat USA:ssa.
Kysyisin lopuksi teiltä kaikilta, -
vaikka olettekin pitkälti jo sanoneet mielipiteenne tästä...
En välttämättä ole samaa mieltä mielipiteeni kanssa.
Saatte sitten sanoa vastalauseenne.
Onko edessä poliittisia muutoksia 22. knessetin aloitettua työnsä?
22. knessetin aikanakin -
Lähi-itä on edelleen sama.
Iranissa on samat ajatollahit, -
ja Israelin hyödyt Yhdysvalloille -
vain kasvavat kasvamistaan.
Jos maiden välille solmitaan puolustussopimus, -
sen on keskityttävä yhteisiin uhkiin, ei Israelin puolustukseen.
USA:n armeijan osallistuminen Israelin puolustukseen -
on lähtökohtaisesti jätettävä sen ulkopuolelle.
On myös vapauduttava illuusioista -
koskien USA:n turvallisuustakuita Israelille.
Kaikki USA:n lupaukset, myös Natossa, ovat avoimia tulkinnalle.
Mikään ei ole automaattista eikä yksityiskohtaista.
Kaikki riippuu USA:n omista eduista ja perustuslain säännöistä, -
jotka antavat päätäntävallan USA:n presidentille, ei Israelille.
Riippumatta siitä, ketkä istuvat -
Valkoisessa talossa ja pääministerin- kansliassa Jerusalemissa, -
maiden suhde jatkuu vahvana, koska se on välttämätön molemmille.
IsraeIilaisteknologia ja -tiedustelu ovat pelastaneet -
monen amerikkalaisen ja eurooppalaisenkin hengen.
Tässä kaikki tänään. Kiitos TV7:n uskollisille katsojille!
Olen Erin Viner. Hyvää illan jatkoa ja shalom Jerusalemista!
Suomennos: Hannele Lehtoranta