Tere tulemast saatesse!
Olen Erin Viner ja asendan Jonathani.
USA ja Iraani vaheline retoorika on taas teravnenud
seoses raketirünnakutega saudi naftarajatiste pihta,
kui pinged Pärsia lahel on niigi kõrgel.
Täieulatusliku sõja võimalusest vestlevad prof Hillel Frisch
Begin-Sadati Strateegiauuringute Keskusest,
TV7 analüütik Amir Oren
ja Meir Javedanfar IDC Herzliyast. Aitäh tulemast!
Hr Oren, mida need rünnakud Saudi Araabiale tähendavad?
Rünnakuid on varemgi olnud,
näiteks Fujairah' tankri vastu,
ja ühe laeva kaaperdamine.
Rünnakud naftarajatiste vastu
on siiski olulisimad. Kahel põhjusel.
Saudide naftatoodang on tähtis osa maailma energiaturul,
ja see näitas energiajulgeoleku haprust.
Teine põhjus on see,
et Saudi Araabia on ehk USA kaitse kroonijuveel Lähis-Idas.
President Trump on uhkustanud,
et müüs Saudi Araabiasse 100 miljardi dollari eest lõhkeainet.
Suurem osa sellest toimus juba Obama ajal,
kuid ta võttis selle eest au endale.
Lähis-Idas on USA väed,
aga kui äkitselt iraanlased või nende käepikendusvõitlejad
tulistasid täppisrakette,
selliseid, mille vastu Iisrael Liibanonis võitleb,
on Saudi-Araabia abitu.
Ameeriklased ei suutnud rünnakuid tõrjuda
ega nende eest hoiatada.
Nüüd püüab USA meeletult koalitsiooni moodustada.
ÜRO Peaassamblee avamisel ütles USA president Donald Trump,
et Iraan ohustab globaalset rahu ja julgeolekut.
"Kõigi rahvaste kohus on talle vastu seista seni,
kuni ta jätkab oma kiuslikku tegevust.
Iraan taotleb fanaatiliselt tuumarelvi,
ja ükski riik ei tohiks subsideerida tema verehimu."
Prof Frisch, kas see oli pelgalt retoorika või tõsine hoiatus?
Kindlasti retoorika.
Kui USA tahaks ründama, ütleks ta:
"Nüüd te alles saate!"
Kui ta õhutab kõiki riike Iraani vastu ühinema,
tähendab see, et USA ei kavatse üksi rünnata.
Üksnes USA-l on valmidus Iraanile suurt hävingut tekitada.
Hr Javedanfar, Inglismaa, Prantsusmaa ja Saksamaa
tegid haruldaselt ühtse toetusavalduse USA-le.
Nad on kritiseerinud Trumpi valitsust tuumalepingust taganemise eest.
Ometi ütles Prantsuse välisminister Jean-Yves Le Drian nüüd,
et nende rünnakute taga oli Teheran ja see oli sõjaline akt.
Need sõnad ei tähenda midagi seni,
kui saudidel pole Iraani vastu heidutust.
Neil polnud heidutust
ka Saddam Husseini rakettide vastu.
Neid rünnakuid naftarajatiste vastu
võiks nimetada saudide Yom Kippuri sõjaks.
See oli tõeline verstapost.
Ükski Iraani-ekspert ei osanud seda ette näha.
See oli täielik üllatus.
Arvati, et rünnakud ei tuleks Iraanist, nagu nüüd siiski näib, et juhtus.
See tuli otsekui välk selgest taevast.
Nagu enne Yom Kippuri sõda usuti, et Egiptus ei ründa,
uskusime nüüd, et Iraan ei kasutaks oma territooriumi.
Saudid mõistavad nüüd, et nad on üksi.
Nad ei saa kellelegi loota.
Sama mõistis ka Iisrael,
ja seepärast teeb ta piiriüleseid rünnakuid.
Saudid peavad nüüd sama mõistma.
Nad on ostnud Hiina rakette 1987. a ja 1990. aastail.
Kas nad neid kunagi testinud on? Iraan testib oma relvi pidevalt.
Ma ei poolda sõda, kuid nad vajavad heidutust.
Miks saudid nii passiivsed on?
Peale mõnede avalduste
pole Riyadh tahtnud Iraani süüdistada.
Välisminister Adel al-Jubeir ütles: "USA kannatlikkusel on piirid."
Miks ta rääkis üksnes USA kannatlikkusest?
Saudid tahtsid oma Aramcoga aktsiaturule tulla.
Nüüd tuleb seda edasi lükata. Täieulatuslik sõda on viimane asi,
mida keegi enne oma naftatööstuse privatiseerimist tahab.
Iraan teab seda.
Seepärast panevad saudid kogu vastutuse USA-le.
Minul on siit Iisraelist kerge nõu anda.
Iraan põletas maha nende saatkonna. Mis nad teha said?
Neil on juba Jeemeniga käed tööd täis,
ja see, kuidas nad selle sõjaga tegelevad, jätab vägagi soovida.
Iraan nimetab Iraani-Iraagi sõda pealesunnitud sõjaks,
sest Iraak alustas seda.
Iraani sõda Saudi Araabia vastu on saudidele peale sunnitud sõda.
Saudid ei alustanud seda
ja peavad mõistma, et tuleb tegeleda heidutusega.
Saudi-Araabia riigi struktuur on nõrk.
Seal on 5000 printsist koosnev ladvik, ja teisi,
kes naudivad riigi rikkusi, või pigem maaaluseid naftarikkusi.
Lisaks on seal rohkelt vaest ja alamkeskklassi rahvast
ning hääleõiguseta isikuid,
kel puudub motivatsioon valitsuse eest võidelda.
Seepärast on saudid püüdnud alati oma kaitse teistelt osta,
brittidelt ja siis ameeriklastelt.
Saudi armee jaguneb kaheks:
tavaarmeeks ja rahvuskaardiks.
Selle põhiülesanne on valitsuse turvamine riigis.
Välisohtude vastu toetub ta teistele, nagu Pärsia lahe koostöönõukogule,
mis kogunes eelmine nädal New Yorgis,
et koos USA, Iraagi ja Jordaaniaga regionaalset koalitsiooni luua.
Sellest siiski ei piisa. Iraani ja Saudi-Araabia sõda
ei peetaks üksnes lennukite ja rakettidega.
Me pole kunagi näinud saude tõeliselt võitlemas.
Prints Khalid küll juhtis piirikaitsevägesid Kuveidi pool.
Need paistsid töötavat kindral Schwarzkopfi kolleegina.
Ometi polnud need tõelised relvajõud.
Nüüd on käes tõehetk.
Saudi Araabia peab näitama oma retoorika tõelisust,
mida Muhammad bin Salman nii hästi oskab.
Vaid mõne kuu eest vähetähtsustas Trump luureinfot,
mille järgi Muhammad bin Salman olevat vastutanud
Khashoggi mõrva eest.
Nüüd tahab ta, et kõik usuksid
seda saudide ja tema enda luure kogutud infot,
mis viitab Iraani osalusele.
See on riskantne mäng.
Professor Frisch, mida teie arvate?
Heidutuseks on vaja rünnakuvalmidust,
kuid Saudi Araabia on osutunud kaitsetuks.
Seepärast süüdistab ta kõiges USAd,
kuna tal pole rünnakujõudu ega kaitset. Ilma selleta heidutust pole.
Neil on ca 600 ebatäpset Hiina raketti, mis osteti 1980. aastail.
Hiljem osteti 120 täpsemat rakketti. - Neil on ka F-16.
Iraani õhujõud ei suuda saudi õhujõudude vastu suurt midagi.
USA kaitseminister Mark Esper teatas eelmisel nädalal,
et USA saadab uut personali ja õhutõrjerakette
Saudi Araabiasse ja Araabia Emiraatidesse.
Kommenteeriksin seda.
Saudi Araabia ei ole pabertiiger, vaid kartongikaamel.
Tal pole ostetud relvadele hoolduspersonali,
mida on vaja sõja teisel päeval.
Kui sõda kestab kolm tundi, saab ta ehk hakkama.
Seejärel sõltub kõik Lockheed Martini, Boeingi
ja teiste Ameerika firmade allhanketöölistest,
kes sõidavad koju varjule, kui sõda algab, ega riski oma eluga.
Saudi Araabial pole piisavalt treenitud personali,
et Iraanis võidelda.
Ameerika personal tuleb üksnes õhutõrjeks,
USA sõnu "kaitseks ja heidutuseks, mitte sõja võitmiseks".
Nad ei ründa,
kuna üks president Trumpi põhimõtteid
on Ameerika vägede kojutoomine.
See on tema doktriini nõrk koht,
sest Iraan teab, et ta ei kavatse sõtta minna.
Iraan võib talle riskivabalt väljakutseid heita.
Kas Iraan ei pea USA vägede hulga suurendamist õli tulle valamiseks?
Rouhani ütles, et välismaised väed halvendavad olukorda.
Ei. Nad pole õliks, vaid uueks sihtmärgiks Iraani jaoks.
Iraanlased muidugi ei taha ameeriklasi tappa.
Nad teavad, et mehitamata drooni allatulistamine
ei maksa neile nii palju.
Nad hoiduvad piiri ületamast,
sest isegi Trump võib neid rünnata vastuolus omaenda huvidega.
Sellel rünnakul, mis tühistati 10 minutit enne selle alustamist,
oli vaid kolm sihtmärki, ja öösel poleks seal eriti kedagi olnud.
Trump põhjendas ju oma kätte- maksurünnaku tühistamist sellega,
et seal olevat olnud iraanlased.
Rahvusvaheliste maasõjareeglite järgi
peab sõjategevus olema proportsionaalne.
Kui vaenlane on alla tulistanud mehitamata drooni,
pole kümnete või 150 inimese tapmine õigustatud.
Selle eest võib saada sõjakuriteosüüdistuse.
Trump tahab Nobeli rahupreemiat, mitte kutset Haagi.
Trump jätkab Obamaga sarnast liini.
Ta tõestab, et USA on Lähis-Idast taandumas.
Kuid mitte selles mõttes, et kaotaks selle suhtes igasugu huvi,
kuid ta ei paku enam oma vägesid
Lähis-Ida pahalaste hirmutamiseks.
Selles mõttes jätkab ta Obama liini ja sellest võidab vaid Iraan.
Ainus Iraani kahjustav asi on nafta hind.
Maailmas on nii palju naftat, eriti USAs,
et katta isegi saudi nafta kaotust.
See oli üllatuseks ka iraanlastele.
Nad arvasid, et rünnakuil on suurem mõju.
1970. aastail, enne naftaembargot,
1970. aastate alguses,
oli Saudi Araabia väga nõrk ja ohustatud.
Vietnamist taandunud USA ei tahtnud sinna vägesid saata.
Ta otsis kedagi regiooni politseiks ja leidis Iraani.
Ta nimetas šahhi Iraani Pärsia lahe valvuriks
ja müüs talle palju relvi.
Nüüd pole Iraan muidugi enam inglite leeris.
Saudid on omandanud oma ajalooõppetunnid.
Kui Kennedyst president sai,
olevat Gamal Abdel Nasser talle kirju saatnud
ja Kennedy püüdis Nasserile läheneda.
Kõik vajus siiski kokku, kui Nasser Jeemenisse väed saatis.
Kennedyl oli kaks võimalust - Nasserile vastu panna
või teda aidata, tunnustades Jeemeni uut valitsust,
ja selle abil saude hirmutav Nasser välja saada.
Egiptuse lennukid lendasid saudide õhuruumis.
Mida siit õppida võiks?
Kennedy lähenes Nasserile, tunnustades Jeemeni valitsust,
vastuolus paljude nõuandega,
kuid Nasser jäi.
Lähis-Ida režiimide oma huvid on alati kõrgemal sellest,
mida USA siin välisjõuna teha tahab.
Peame siin oma julgeoleku eest ise vastutuse võtma.
Mõned Iisraelis süüdistavad Obamat antisemitismis
ja ükskõiksuses Lähis-Ida suhtes. Nad peaksid häbenema.
Trump teeb sama, ja tema kohta seda ei öelda.
USA-l on suuremaid muresid.
Kui läheme New Yorki oma sugulasi vaatama,
võiksime heita pilgu ka Newarki vaesusele.
Sellele USA keskendubki. Nagu ütlesin, oleme üksi.
Räägime USA sisedebati olemusest.
Iraani ülemjuht ajatolla Ali Khamenei on öelnud,
et Iraan ei naase kõnelustelauda,
enne kui USA naaseb tuumaleppe kohustuste juurde,
ja Iraan ei tagane ei sõjaliselt ega diplomaatiliselt enne,
kui USA lõpetab oma sanktsioonikampaania.
Trump aga muudkui karmistab võtteid,
kuni Iraan kõnelustele naaseb. - Või Trump süüdistuse saab.
See võib kaua aega võtta.
Kas need kaks riiki on kokkupõrkekursil,
või on diplomaatia võimalik?
President Macron pakkus New Yorgis eelmine nädal veel üht mudelit.
Asi on järjestuses.
Trumpi jaoks on sanktsioonide kaotamine viimane samm seejärel,
kui iraanlased on tõestanud, et on muutnud oma käitumist.
Iraanlased tahavad, et see oleks esimene samm,
nii et need peavad toimuma üheaegselt.
Kui kõnelused uuesti algavad,
jõustub ühel või teisel moel vana tuumaleping,
ja iraanlased nõustuvad arutama muid teemasid -
oma ballistilisi rakette ja Lähis-Ida tegevust.
See ei tähenda, et nad millegagi nõustuks,
kuid nad nõustuvad arutama, et sanktsioonidele leevendust saada.
Nii paraneksid Iraani majandusnäitajad.
Asi on pigem psühholoogias kui majanduses.
Iraani välisminister Muhammad Javad Zarif tegi mitmeid avaldusi,
mille järgi Iraan nõustub alaliste kontrollidega tuumarajatistes,
kui sanktsioonid alaliselt kaotatakse
ja tuumalepingusse võib teha väikeseid muudatusi.
Samal ajal kirjutas ta siiski Twitteris,
et uut lepingut ei tule, enne kui järgitakse vana.
Iraanil on see suur eelis, et tema läbirääkijad pole tippjuhid.
President ei tähenda midagi.
Ta võib rääkida ja öelda mida tahes, kuid otsustab vaimne usujuht.
USAs teeb otsused peamiselt siiski president ise.
Iraani sarnane struktuur on kõnelustel alati suur eelis.
Iraan pressib välja järeleandmisi
ja peab seejärel oma usujuhi poole pöörduma.
Iisraelis kasutavad seda meetodit osavalt ultraortodoksid.
Läbirääkimised on võimalikud.
Trump on ärimees,
ja kui tema tegevuses on mingi loogika, on see äriloogika.
Rääkides Trumpi ja Iraani kõnelustest, peab küsima,
kas Trumpil on ekspertide tiim?
Üksi ta seda ei suuda.
Iraanis oli tuumalepingu taga
tohutu meeskond. Kes Trumpil on?
Mõned välisministeeriumi ametipostid on täitmata.
Mida arvate julgeolekunõuniku John Boltoni vallandamisest?
Iraanile signaliseerib see, et Trump ei taha sõda.
Rouhani tahaks kindlasti võimalusest haarata,
kuid Iraani karmi suuna seltskond hoiab selle ära.
Trump ei taha sõda
oma maailmavaate tõttu,
kuid põhjuseks on ka uued valimised.
Iraanlased mõistavad tema võimu piire
ja tema prioriteete.
Ka see on Iraani huvides.
Khamenei ei pea muretsema tagasivalimise pärast,
aga võimalik, et tervise ja vanuse pärast.
Need võivad talle saatuslikuks osutuda.
Peagi algab uus valimishooaeg
ja see motiveerib Trumpi midagi saavutama,
kuna Põhja-Koreas, Venezuelas, Ukrainas
ning Iisraeli ja palestiinlaste konfliktis
pole ta midagi saavutanud.
Äkki õnnestub tal midagi Iraani suunal ära teha.
Soovitaksin USA kaitseministeeriumil
Iraanilt uut rünnakut oodata,
sest Iraan tahab, et Trump valimispoodiumil nõrgana näiks.
Iraan räägib palju alandamisest.
Iraan hoidub ameeriklasi tapmast,
kuid esitab USA-le uusi väljakutseid.
Iraan teab, et Trump on lõksus valimiste ja Iaani vahel,
ja neist kahest valib ta valimised.
Nii et Iraan suudab ta nurka ajada.
Vahetult enne Iisraeli valimisi teatas president Trump,
et leppis Netanyahuga kokku
kahepoolse kaitselepingu visandis.
Kas on võimalik, et Iisrael tõmmatakse laiemasse konflikti?
Meid on juba tõmmatud.
Kui Iisrael teeks mingi vangerduse NATOga,
kas see ei sunniks Iisraeli USA sõjategevuses osalema?
Araablased ei tahaks, et meie neid päästaksime.
See oleks neile alandav.
Nad võivad muidugi sosistada, et aidake meid valerõivais.
Aga nagu saudide eeskuju näitab,
siis mis kasu meil kaitselpingust oleks?
Praktikas on saudidel see USAga olemas.
USA ei oota saudidelt abi mujal kui naftarindel.
Aastail 1973 - 1974 kaalus USA
naftaembargo jätkumise korral invasiooni Saudi Araabiasse.
USA oli kuningas Faisali peale nii vihane,
et kaalus tõsiselt naftaväljade vallutamist.
Saudid mõistsid seda ja sellest peale on nad nõustunud USA soovidega.
Nüüd on nad hädas, ja ameeriklased ei suuda muud,
kui saata Patrioti raketipatarei. - Esialgu.
Maa-õhk tüüpi raketid ei suuda muud kui rakette tõrjuda.
Kui Iraan saadab eriüksused, siis raketid ei aita.
Iraanlased adapteeruvad ja leiavad väljapääsu.
Kas olete eriarvamusel, professor Frisch?
Esimene kahepoolne kaitseleping
sõlmiti vist 1962. a, külma sõja haripunktis.
See on USA-le liiga kallis.
Iisraeli ja USA jaoks on see lõks,
mida kumbki ei soovi.
Kas see on siis üksnes valimismäng?
Need on vaid tühjad sõnad. Iisrael teab,
et kuna USA ei taha rünnata, on Lähis-Idas palju ohtlikum.
Ka sunniitidest araabalased hakkavad sellest aru saama.
See on kahetsusväärne ja edendab Lähis-Idas vaid ebastabiilsust.
Ka mina usun, et Iraan jätkab USA-le väljakutsete esitamist.
Netanyahu tahtis näidata "pärismaalastele",
et ükski teine peaminister pole USA-lt sellist vägevat kingitust kätte saanud.
Kellelgi polnud aega uurida, mida see kink sisaldas.
Nüüd, kui valimised on möödas, ei taha seda keegi.
Lepingut pole vaja. Seda polnud ka Jordaaniaga.
Ometi päästsid Iisraeli õhujõud kuningas Husseini valitsuse,
kui Süüria Jordaaniat ründas.
Need olid Trumpi poolt tühjad sõnad.
Paljud Iisraeli kaitseametnikud
raputasid ilmselt umbusklikult pead.
Jätkame seda vestlust, kui on uusi arenguid.
Aitäh osalemast, prof Hillel Frisch, Amir Oren ja Meir Javedanfar!
Aitäh kõigile meie vaatajaile!
Olen Erin Viner. Kena õhtut ja järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee