Tervetuloa Jerusalem studioon!
Olen Erin Viner, Jonathanin sijainen -
hänen ollessaan matkoilla.
Israelissa oli historialliset vaalit jo toiseen kertaan samana vuonna.
17. syyskuuta oli jälleen osoitus Israelin kukoistavasta demokratiasta, -
sillä äänestysvilkkaus oli lähes 70 prosenttia, -
mikä on korkea luku -
koko väestön suhteellisen edustuksen monipuoluejärjestelmässä.
Vaalituloksista, jotka voivat viedä Israelin uudelle poliittiselle uralle, -
keskustelevat eversti Miri Eisin, -
Israelin imagon, turvallisuuden ja tiedustelun asiantuntija -
IDC Herzliasta, kiitos että tulitte mukaan, -
Amir Oren, TV7:n analyytikko, -
sekä tohtori Jonathan Freeman -
Heprealaisen yliopiston valtiotieteen laitokselta.
Israelissa ei ole perustuslakia, mutta meillä on "peruslaki", -
ja se määrää sen, mitä tapahtuu näiden täpärien vaalitulosten jälkeen.
Benjamin Netanjahu sai 55 knesset-paikkaa, -
ja entinen esikuntapäällikkö Benny Gantz sai 54 paikkaa.
Herra Oren, kertoisitteko, mitä tapahtuu seuraavaksi?
Tässä on kolme tekijää: -
mainitsemanne peruslain määräämä poliittinen järjestelmä, -
äänestäjäkunta -
ja puolueet johtajineen.
Knessetissä on 120 paikkaa.
Ne täytetään puoluelistoilta.
Niiden on muodostettava koalitio saadakseen enemmistön knessetissä.
Mikään puolue ei ole yksinään koskaan saavuttanut -
61 paikan maagista rajaa.
Myös Mapai, työväenpuolue, sai huippuaikoinaan enimmillään 56, -
ja senkin oli otettava muita puolueita mukaan.
Benny Gantz, poliittinen tulokas ja entinen armeijan esikuntapäällikkö, -
sai 35 paikkaa omaan puolueeseensa, Sinivalkoisiin, -
ja hän on saanut suositukset 21 knesset-jäseneltä -
kolmelta muulta listalta.
Se tekee yhteensä 54 paikkaa, eli 7 paikkaa tarvitaan vielä.
Netanjahun puolue Likud sai vain 31 paikkaa, -
mutta hän on saanut puolelleen 24 muuta knesset-paikkaa.
Hän ei silti päässyt lähellekään raja-arvoa, -
koska häntä vastustaa 8-jäseninen lista, -
jota johtaa entinen puolustus- ja ulkoministeri Avigdor Lieberman.
Hän ei missään tapauksessa suosittele Netanjahua.
Hänhän vei Netanjahulta mahdollisuudet viime kerrallakin.
Eversti Eisin, miksi Lieberman kieltäytyi suosittelemasta ketään?
Jos hän vastustaa Netanjahua niin kovasti, -
miksei hän suosittele Benny Gantzia?
Hän on kahden vaiheilla.
Hän on nyt kovan paikan edessä.
Hän pitää itseään -
sekulaarisen oikeiston johtajana.
En usko hänen liittoutuvan arabilistan ja vasemmiston kanssa.
Hän haluaa tarjota vaihtoehdon.
Hän ei halua liittoutua niiden knesset-jäsenten kanssa, -
jotka suostuvat tukemaan vasemmistoa ja arabipuolueita -
oikeistopuolueita vastaan.
Tilanne on mielenkiintoinen. Olen eri mieltä Amirin kanssa.
En ole niin varma siitä, ettei Lieberman lähde Netanjahun mukaan.
Kumpi on hänelle ratkaisevampaa: oikeistolaisuus vai arabivastaisuus?
Druuseja kohtaan hän on hyvin myönteinen.
Druusit ovat pieni osa arabiankielisestä väestöstä.
Hänen puolueellaan on kuitenkin radikaaleja näkemyksiä -
Israelin arabien tulevaisuudesta.
Olette oikeassa Liebermanin suhteesta Likudiin puolueena, -
mutta henkilökohtaisesti hän on niin vihamielinen Netanjahua kohtaan, -
ettei hän auta Netanjahua.
Hän on nyt vaa'ankieliasemassa, -
mutta kaksi suurpuoluetta voivat liittyä toisiinsa ilman häntäkin.
Hänen on harkittava vetonsa tarkkaan.
Kun hän on antanut suosituksensa jommallekummalle, -
he voivat sanoa "kiitos ei", ja jättää hänet ulkopuolelle.
Tohtori Freeman, keskustellaanpa Israelin arabikansalaisista.
Heidän äänestysprosenttinsa oli historiallisen korkea.
Se nousi huhtikuun 71 prosentista 81 prosenttiin.
Mistä se johtuu?
Onko se hyvä merkki? Tämähän on edustuksellinen demokratia.
Siihen on kaksi pääsyytä.
Yksi niistä on arabien yhteislistan yhtenäisyys.
Sen takia osa jätti äänestämättä -
viime kerralla.
Toinen syy on se, -
minkä takia he ylipäänsä suosittelivat presidentille Benny Gantzia.
He haluavat puolueensa osallistuvan päätöksentekoon.
Heillä on paljon ongelmia liittyen rikollisuuteen ja budjettiin.
He viestivät johtajilleen: "Palestiinalaisasia on kyllä tärkeä, -
mutta ennen kaikkea haluamme turvaa ja rahoitusta yhteisöillemme."
Tarkastelemme yhteiskuntia jatkumona, -
mutta niissä tapahtuu äkkinäisiä muutoksia sukupolvien vaihtuessa.
Ne havaitaan vasta jälkikäteen.
Israelissa on uusi sukupolvi nuoria arabiäänestäjiä, -
jotka haluavat kärsimättömästi oman osuutensa.
Hekin maksavat veroja ja osallistuvat demokratiaan, -
mutta vain passiivisella puolella.
He haluavat päästä osallisiksi sen hyödyistä.
He painostavat johtajiaan, myös kunnallisjohtajia, tekemään muutakin -
kuin tyhjien ideologisten iskulauseiden hokemista.
He haluavat vaikuttaa tulevaisuuteensa.
Kaksi valittua edustajaa, Ayman Odeh ja Ahmad Tibi, -
näyttävät kuuntelevan heitä.
Israel on valtiomuotona uudessa vaiheessa.
Siitä on tullut kypsempi.
Osa sen kansalaisista on äänestänyt sellaista kantaa, -
joka ei ole parantanut heidän asemaansa millään tavoin.
Kun ulkomailla nyt arvioidaan Israelin vaaleja kuvitellen, -
että niissä on kyse palestiinalaisasiasta ja Iranista, -
niin arabiäänestäjät viestittävät, että kyse on taloudesta, koulutuksesta, -
työpaikoista, tasavertaisesta kansalaisuudesta ja vaikuttamisesta.
Minusta heidän aktiivisuutensa herättää toivoa, -
vaikka se ei ole heille helppoa.
Arabien yhteislista koostuu neljästä arabipuolueesta.
Yksi niiden jäsen on tosin juutalainen.
Ne antoivat ensimmäistä kertaa suosituksensa presidentille, -
muutamaa kovan linjan edustajaa lukuun ottamatta.
Miten merkittävä askel se on?
Uskooko teistä kukaan, -
että jompikumpi johtavista pääministeriehdokkaista kutsuisi -
vaalien kolmanneksi suurimman puolueen, arabilistan, hallitukseen?
Arabilista saattaa saada siitä jotain, ei niinkään ministerinsalkkuja, -
vaan komiteoiden johtajuuksia ja muita laajemman hallituksen asemia.
Sen äänestäjäkunta ottaa varmasti vastaan mahdollisuudet -
täyttää budjettitarpeitaan ja tuoda esiin yhteisöllisiä ongelmiaan.
Arabit pitävät itseään yhä enemmän tavallisina israelilaisina, -
jotka haluavat tulla toimeen arkielämässä.
Siksi he patistavat johtajiaan osaksi hallintojärjestelmää.
Israelin kabinettiministereillä on yhteinen, kollektiivinen vastuu.
Jotkut arabipoliitikot, rohkeimmatkaan, eivät uskaltaisi ottaa vastuuta -
esimerkiksi sotaoperaatiosta Gazassa.
Eivätkä he voi valita, -
mistä hallitusohjelmista heitä pidetään vastuussa ja mistä ei.
Siksi he mieluummin ottaisivat -
esimerkiksi knessetin talouskomitean puheenjohtajuuden, -
mikä on hyvin tärkeä asema.
Ja voimme toivoa, vaikka se näyttää nyt epärealistiselta, -
että jostain arabipoliitikosta tulisi knessetin puhemies.
Se osoittaisi Israelin edustavan aidosti eri etnisiä ryhmiään, -
kuten Libanonin ja Irakin järjestelmissä.
Puhemiehellähän ei ole toimeenpanovaltaa.
Se on enemmän seremoniallinen asema, -
vaikka hän johtaa knessetin istuntoja.
Sillä olisi kuitenkin jo itsessään suuri symbolinen merkitys, -
ja toivottavasti se joskus toteutuu.
Puutun tähän väliin.
Tämä on hyvä keskustelu.
Kyse on alle neljäsosasta Israelin kansalaisista.
Minua huolettaa enemmän se, että tässä knessetissä -
on vähemmän naisia edustamassa puolta väestöstä, -
kuin arabeja edustamassa osaansa väestöstä.
Ja naisistakin kaksi on arabeja.
En haluaisi laskea itseäni naisena vähemmistön edustajaksi.
Siltä kuitenkin tuntuu.
Kun puhutaan vähemmistöistä, kyse ei ole vain arabeista, -
vaan myös ultraortodokseista, joilla on omat puolueensa.
Edistystä tapahtuu, mutta naisten edustus on taantunut.
Haluaisin mieluummin nähdä naisen knessetin puhemiehenä.
Kerran nainen on ollutkin puhemiehenä, -
ja varapuhemiehenä on ollut arabi ja muita vähemmistön edustajia.
Kabinetin ja knessetin vähäinen naisedustus -
huolettaa minua enemmän kuin tämä uusi ajatus, -
että arabiedustajia pitäisi saada lisää.
Entä kaljut ja silmälasipäiset ashkenazimiehet?
Olemme aliedustettuja.
Se ei ole totta, teillä menee hyvin.
Huomauttaisin, että kun teidät ylennettiin everstiksi, -
sen arvon oli saanut alle 2 % naisista Israelin armeijassa.
Vielä tänä päivänäkin naisten edustus armeijassa on heikkoa.
Joillakin alueilla olen hyvin ylpeä saavutuksistamme, -
mutta naisten osallisuus päätöksenteossa on ollut heikkoa -
viime hallituksessakin, vaikka oikeusministeri oli nainen.
Naisilla ei ole knessetin komiteoiden puheenjohtajuuksia, -
paitsi naisten komiteassa, hip hurraa!
Entä talouskomitea, jolla on vaikutusta jokapäiväisiin asioihin?
Vielä yksi kysymys arabipuolueista.
Otetaan esiin elefantti huoneessa: -
osa arabipoliitikoista ja heidän ohjelmistaan ovat ongelmallisia.
Monet, elleivät kaikki, ovat antisionisteja.
He eivät halua, että Israel määritellään juutalaisvaltioksi.
Baladin Basel Ghattas tuomittiin puhelimien salakuljetuksesta -
terroristeille Israelin vankiloihin.
Baladin Heba Yazbak on ilmaissut tukensa eräälle Israelin arabille, -
jota syytetään yhteyksistä Hizbollahiin -
ja entisen esikuntapäällikön Gabi Ashkenazin vakoilusta.
Ulkomailla ollaan tyytyväisiä arabipuolueiden nousuun, -
mutta miten israelilaiset suhtautuvat siihen?
Eräskin, joka tuomittiin vakoilusta Hizbollahille, pakeni maasta.
Näitä yksilöitä löytyy aina.
Kokonaiskuva on kuitenkin se, -
että vain vähemmistö Israelin arabeista on koskaan aiheuttanut -
turvallisuusongelmia.
Useimmat ovat lainkuuliaisia.
Viimeaikaiset mielipidetutkimukset osoittavat, -
että he asuvat mielellään Lähi-idän ainoassa demokratiassa.
Se osoittaa maailmalle, ja palestiinalaisillekin, -
että Israelin arabit voivat osallistua tasavertaisesti poliittiseen prosessiin.
Se näyttää Lähi-idälle, että ampumisen sijaan voi äänestää.
Vaalikampanjan aikaan Netanjahu yritti syyttää Gantzia siitä, -
että jos hän voittaa, hän ottaa ministereiksi arabilistan jäseniä.
"Jos ette ota Bibiä, saatte Tibin!"
Ahmad Tibi on yksi johtavista arabipoliitikoista.
Se ei toiminut. Äänestäjät eivät pelänneet sitä skenaariota.
On totta, että israelilaisäänestäjien enemmistö on sionisteja, -
vaikka kaikki eivät ole juutalaisia.
Israelin juutalaisväestössä on kuitenkin myös ei-sionisteja, -
jopa koalition sisällä: haredit eli ultraortodoksit.
Heille auktoriteetti on rabbiininen järjestelmä, ei valtio.
He ovat erottamaton osa koalitiota, ja niin voisivat olla arabitkin.
Kun taas keskustelemme tästä, puhun nyt töykeämmin kuin yleensä.
Ette voi olla töykeä. ― En Amirille.
Miten monta knesset-jäsentä, ministeriä ja jopa pääministeriä -
on tuomittu rikoksista ja istunut vankilassa?
Onhan se hirveää, jos joku on vakoillut Hizbollahille -
tai vangittu raiskauksesta tai ties mistä.
Demokratiat eivät ole puhtoisia, niissä on kaikenlaista.
Molemmankaltaiset teot ovat lainvastaisia.
Meidän pitäisi voida olla ylpeitä poliitikoistamme.
Poliitikot käyttävät sionistikorttia.
Ajammeko kansalaisten tasa-arvoa ja mitä se merkitsee valtiomuodolle?
Israel on joka tapauksessa vahva juutalaisvaltio.
Sillä on suuri vähemmistö, ja hekin ovat kansalaisia.
Tässä yhteydessä on helppoa ottaa esiin Netanjahun oikeusongelmat.
No mennään siihen.
Benny Gantz on sanonut julkisesti kannattavansa -
kansallista yhtenäishallitusta, -
mutta ei Likudin kanssa, jos Netanjahulla on rikossyyte.
Esikäsittely on 3. lokakuuta.
Voiko Benny Gantz muuttaa mielensä?
Yhtenäishallituksesta käydään nyt neuvotteluja.
Ennen hallituksen muodostumista voi tapahtua vaikka mitä.
Turvallisuustilanne saattaa muuttua niin, -
että ihmiset alkavat puhua toisin kuin vaalikampanjan aikaan.
Kaikki ymmärtävät olevansa samassa veneessä.
Israelilla on vaikeita sisäisiä ja ulkoisia haasteita.
Se ajaa nämä johtajat yhteen keskustelemaan hallituksesta.
Äänestäjät haluavat sitä, ja äänestivätkin sen mukaisesti.
Israelilaisten enemmistö kannattaa suuria maltillisia puolueita.
Hallituksen linja voisi ollakin vahvistaa suurpuolueiden valtaa -
vaaliuudistuksella.
Olemme samassa veneessä, mutta kapteeni on korruptoitunut, -
ja tämä on kapina.
Kapteeni on vaihdettava, -
ja luultavasti vaihdetaankin pian, kun syyte nostetaan.
Siihen voi mennä pitkään.
Voi, mutta en usko siihen. Oikeuskansleri on valmistellut sitä -
jo melkein vuoden.
Politiikan ja oikeuden aikataulut -
ovat nyt niin yhteenkietoutuneet, -
että hänen on toimittava päättäväisesti ja nopeasti.
Israelissakin tarvitaan oikeudenkäynti, ennen kuin kukaan on syyllinen.
Se ei tarkoita, että hänet tuomitaan, -
vaan kyse on siitä, mitä laki määrää syytteen saaneesta ministeristä.
Ministereiden kohdalla lakia onkin jo pantu toimeen, -
mutta pääministerin kohdalla ei vielä koskaan.
Se on monimutkaista.
Eikö neuvotteluissa voitaisi jossain vaiheessa kääntyä -
jonkun toisen Likudin knesset-jäsenen puoleen?
Siellä on monia suosittuja poliitikkoja: -
knessetin puhemies Juli Edelstein, Gideon Sa'ar ja Gilad Erdan.
Voisivatko he edetä ilman Netanjahua?
Sitähän Gantz ehdotti jo puoli vuotta sitten.
Netanjahu vain pitää tiukasti kiinni paikastaan.
Hän on vaatinut heiltä uskollisuudenvalan.
Hän on vaatinut sitä koalitiokumppaneiltaankin.
Kukaan Likudin jäsen ei halua olla ensimmäinen, -
joka vetää puukon esiin.
Ensimmäinen kapinoitsija joutuu väkijoukon tallomaksi.
Vasta toinen tai kolmas on se, joka voittaa.
Oikea ratkaisu on ne kaksi puoluetta, ei ne kaksi johtajaa.
Myös Gantz saattaa epäonnistua, -
ja hänen tilalleen voi nousta joku toinen Sinivalkoisista.
Netanjahun kanssa se ei onnistu.
Sinivalkoisten äänestäjät eivät antaisi anteeksi sen lupauksen pettämistä.
Turvallisuuskriisiäkin pidettäisiin vain tekosyynä, -
ja he kärsisivät siitä vaaleissa.
Nykyinen pääministeri on politiikan mestari.
Hän ei ole taikuri, mutta hän on hyvin taitava poliitikko.
En sano sitä halventavassa mielessä.
Kaikki muut ovat aloittelijoita.
Siksi olen eri mieltä.
Edessä voi olla prosessi, -
jonka lopuksi Netanjahusta -
tulee jälleen Israelin pääministeri.
Oikeudelliset näkökohdat liittyvät kyllä siihen, mutta se ei ratkaise kaikkea.
Hän on taitava tekemään politiikkaa, -
joka tuo yhteen yhteiskunnan eri ryhmät.
Hän on loistava. ― Hän oli.
On vieläkin.
Miksi hän sitten epäonnistui viisi kuukautta sitten?
Kysytäänpä sitä tohtori Freemanilta.
On katsottava senhetkistä tilannetta.
Liebermanilla ei ollut silloin -
näin paljon paikkoja.
Nyt hän on lähes kaksinkertaistanut paikkansa.
Bennett ja Shaked lähtivät hallitusta vastaan, -
mutta epäonnistuivat.
Näissä vaaleissa jotkut saattavat muuttaa puheensävyään.
Nyt ratkaisevaa on, että kukaan ei halua kolmansia vaaleja.
Siksi nyt on mahdollista, -
että Netanjahusta tulee jälleen hallituksen johtaja.
Katson samaa tilannetta mikroskoopin toisesta päästä.
Koska kukaan ei tahdo kolmatta kertaa vaaliuurnille, -
Netanjahun kortit ovat hyvin huonot.
Hän ei voi johtaa puoluettaan, koska hän saa syytteet.
Ette usko puolueen sisäiseen kapinaan?
Seuraavia vaaleja ei tule ennen ensi vuoden maaliskuuta, -
ja siihen mennessä oikeustoimet ovat käynnissä Netanjahua vastaan, -
ja yleisö kyllästyy häneen.
Hän ei pysty pelaamaan itseään ulos tästä ahdingosta.
Lyhyt yhteenveto. Miltä tulevaisuus näyttää?
Neuvotteluista tulee pitkät, -
ja niiden lopuksi pääministeriksi voi tulla jälleen Benjamin Netanjahu.
Olemme taas nähneet Israelin demokratian vahvuuden.
Ihmiset lähtivät suurin joukoin äänestämään -
maltillisuuden ja vakauden puolesta.
Hallitus tulee heijastamaan näitä kahta piirrettä: -
maltillisuutta ja ehkä myös vaaliuudistusta.
Tarkoitatteko äänikynnyksen nostamista?
Sitähän nostettiin jo kerran.
Sitä, tai maan jakamista vaalipiireihin. Siihen on monia syitä.
Väestö kannattaa sellaista muutosta ja äänesti sen mukaisesti.
Mielenkiintoista! Amir Oren?
En usko, että vallassa olevat poliitikot luopuvat vallastaan -
uudistamalla sen järjestelmän, joka antoi heille sen vallan, -
vaikka asiantuntijat ja kansalaiset haluaisivat sitä.
En usko Netanjahun selviytyvän tästä voittajana.
Hän on menossa ulos, ja Gantz on tulossa sisään.
Kutsun teidät tänne uudestaan keskustelemaan sitten, -
kun tiedämme, miten lopulta kävi.
Kiitos mukanaolostanne, eversti Miri Eisin, Amir Oren -
ja tohtori Jonathan Freeman!
Kiitos myös uskollisille katsojillemme ulkomailla, -
näkemiin ensi kertaan!
Suomennos: Hannele Lehtoranta