Tervetuloa Jerusalem studioon!
Siitä on nyt 100 kuukautta, -
kun Syyriassa alkoi kansannousu, -
joka muuttui pian sisällissodaksi -
ja lopulta moniulotteiseksi konfliktiksi.
Syyrian sodasta tuli suurin humanitaarinen kriisi -
sitten toisen maailmansodan.
Sen päättymisen mahdollisuuksista keskustelevat -
tohtori Nir Boms Tel Avivin yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Mordechai Nisan Heprealaisesta yliopistosta.
Herra Oren, kertoisitteko Syyrian viimeaikaisista tapahtumista?
Kaksi tärkeintä tekijää ovat -
Syyrian presidentti Bashar Assad -
ja Venäjän väliintulo -
ja läsnäolo Syyriassa.
"Mustasta syyskuusta", kuten arabit sanovat, -
on lähes 50 vuotta.
Se tapahtui Jordaniassa syyskuussa 1970.
Basharin isä Hafez Assad nousi valtaan Syyriassa -
kieltäydyttyään ovelasti lähettämästä ilmavoimiaan kilpailijalleen, -
Jordaniaan hyökänneelle Salah Jadidille.
Hafez Assad hallitsi 30 vuotta.
Nyt hänen poikansa on hallinnut melkein 20 vuotta.
Assadin dynastia jatkuu yhä.
Se on luultavasti ainut esimerkki ei-monarkiasta, -
jossa isä siirsi vallan pojalleen, joka on pysynyt vallassa pitkään.
Bashar kuuluu alaviittien vähemmistöön.
Hän ei aio lähteä maanpakoon vapaaehtoisesti.
Hän ei aio ilahduttaa vihollisiaan luopumalla vallasta.
Hän pitää kiinni vallasta kaikin mahdollisin keinoin.
Hän saa apua venäläisiltä.
Aluksi Vladimir Putin yritti vain avustaa Basharia.
Syyria on historiallisesti ollut Venäjän ystävä.
Se on saanut apua Neuvostoliitolta ja Venäjältä.
Syyrialla on strateginen sijainti Euroopan ja Turkin lähellä.
Niin, ja se on Välimeren maa.
Lopulta venäläiset perustivat Syyriaan tukikohtia, -
erityisesti Khmeimimin lentotukikohdan -
ja Latakian meritukikohdan.
He ovat tulleet jäädäkseen.
Nämä ovat kaksi Syyrian tapahtumien päätekijää.
Puhumme tietysti myös Idlibin tapahtumista -
ja perustuslakikomiteasta, jonka on määrä aloittaa toimintansa, -
sekä Astanan prosessista, jolla on jälleen kokous, tällä kertaa Turkissa.
Sinne kokoontuvat Turkki, Venäjä ja Iran.
Amerikkalaiset eivät haluaisi jäädä Syyriaan, -
mutta Assad ja venäläiset ovat tulleet jäädäkseen.
Tohtori Boms, -
olette vieraillut ohjelmassamme melkein Syyrian sodan alusta asti.
Olemme seuranneet konfliktin monia vaiheita.
Uusia aseryhmiä ilmaantui ja jakautui sitten uusiksi ryhmiksi -
ja niin edelleen.
Nyt näyttää kuitenkin siltä, -
että vaikka Assadin hallinto ei hallitse koko Syyrian aluetta, -
se on kuitenkin menossa siihen suuntaan, -
lukuun ottamatta USA:n tukemien joukkojen hallitsemia kurdialueita.
Assadilla on muitakin jännitteitä esimerkiksi Turkin kanssa.
Mikä on näkemyksenne nykytilanteesta -
aiempiin vuosiin verrattuna?
Herra Oren kertoi jo siitä, mikä ei ole muuttunut.
Assad selvisi sodasta, -
mikä oli ehkä yllätys monelle.
Venäjä on ollut Syyriassa ennenkin, ja on jatkossakin.
Tilanne on kuitenkin merkittävästi muuttunut tietyltä osin.
Syyrian väestörakenne on muuttunut.
Syyriasta lähti lähes seitsemän miljoonaa pakolaista.
700 000―1 000 000 ihmistä on kuollut.
Muita ihmisiä on puolestaan tullut Syyriaan -
muuttamaan väestötasapainoa.
Syyrian armeija ei ole enää sama kuin ennen.
Militiat sekä ulkomaiset joukot ja tukikohdat ovat muuttaneet tilanteen.
Käytännössä Syyria on edelleen jakautunut neljään osaan.
Assadin hallitsema alue kattaa noin 65 prosenttia maasta.
Sitten on kurdialue ja kapinallisten löysästi hallitsema Idlibin alue.
Sitten on Turkin armeijan hallitsema alue, -
jossa asuu noin miljoona ihmistä.
Sota ei tokikaan ole yhtä intensiivistä kuin silloin, -
kuin keskustelimme siitä vuosina 2013―2018, -
mutta se jatkuu yhä Idlibin valtausyrityksinä -
ja Turkin pyrkimyksinä leventää turvavyöhykettään -
syvemmälle Syyriaan.
Lisäksi siellä on edelleen Isisin jäänteitä ja muita islamisteja.
He ovat aloittaneet kapinan uudelleen etelässä.
Poliittiset salamurhat jatkuvat.
Churchilliä lainatakseni -
tämä ei ole lopun alku vaan ehkä alun loppu, -
tai yhden vaiheen loppu ja seuraavan alku.
Syyrian maaperällä on meneillään myös Israelin ja Iranin sota.
Nyt kilpaillaan myös jälleenrakentamisesta -
ja öljy- ja kaasuvarojen ja infrastruktuurin hallinnasta -
ja jopa narratiivista.
Venäläiset yrittävät nyt korjata Palmyran ja Damaskoksen museoita -
vaikuttaakseen siihen, miten tapahtumista kerrotaan.
Paneudumme myöhemmin konfliktin sotilaalliseen puoleen, -
mutta haluaisin keskustella myös diplomaattisesta puolesta.
Assadin hallinto oli lähes eristetty kansainvälisestä yhteisöstä -
sodan alussa vastatoimien alettua.
Tietyt instanssit ajoivat kansainvälisiä toimenpiteitä -
Assadin hallintoa vastaan.
Mutta kuten sanottu, Venäjä ja Iran tulivat Assadin avuksi.
Ne pitävät Assadin voiman tietyllä tasolla.
Assad ei ole niin vahva, että voisi sanoa niille, mitä hän tahtoo, -
vaan päinvastoin ne sanovat Assadille, mitä tehdä.
Kaikki näyttävät lämmenneen sille ajatukselle, -
että Assad pysyy vallassa.
Arabiliitto heitti Assadin ulos vuosia sitten, -
mutta nyt Syyrian varaulkoministeri osallistui kokoukseen Jordaniassa.
Alkavatko yhä useammat maat, myös lännessä, -
hyväksyä Assadin hallinnon?
Arabimaailmaa ei enää ole.
Se on jakautunut ja kaoottinen.
Egyptillä on oma linjansa, -
Persianlahdella ja Saudi-Arabialla -
on omat huolensa Iranin uhan edessä.
Irak ja Syyria eivät oikeastaan toimi arabivaltioina.
Se, että Arabiliitto hyväksyy Assadin, -
kertoo arabimaailman heikkoudesta ja hämmennyksestä.
Iran on vaikuttanut Syyriassa ainakin vuodesta 1980 lähtien.
Syyrian ja Iranin suhteesta tuli strateginen -
Iranin ja Irakin sodan puhjetessa vuosina 1979―1980.
Siitä lähtien Syyria on ollut Iranin liittolainen ja välikäsi.
Se on ollut Iranin käskyjen alainen ja saanut Iranilta "apua".
Mitä Iranin osallisuuteen tulee, en puhuisi "diplomatiasta".
Se kuulostaa liian sivistyneeltä.
Kyseessä on alueellisen suurvallan Iranin -
sekä hajanaisen ja toimimattoman roistovaltion, Syyrian, suhde.
USA:n hallinto ja Euroopan unioni ovat useasti vaatineet -
Syyrian hallinnon vaihtoa.
Lausuntojen sanamuodot ovat kuitenkin muuttuneet ajan saatossa.
Se johtuu Iranin ja Venäjän tuesta.
Sen jälkeen, kun Venäjä puuttui tapahtumiin sotilaallisesti, -
eikä vain sanallisesti kansainvälisillä foorumeilla, -
länsi ei ole haastanut Venäjää.
Kukaan ei aidosti enää haasta sitä Venäjän kantaa, -
että Assadin on pysyttävä vallassa.
Syyria on siis heikko ja toimimaton valtio, -
mutta sitä tukee kaksi mahtia, -
Iran alueellisesti ja Venäjä kansainvälisesti.
Syyriassa on nykyään kaksi suurta ongelmaa, -
tai kolme, mutta kaksi niistä voidaan yhdistää.
Yksi on Idlib, joka on sotilaallinen haaste Syyrian hallinnolle ja Venäjälle.
Siellä on kapinallisia, -
joiden hallussa oli aluksi vain noin 60 prosenttia Idlibistä, -
mutta nyt jopa 90 prosenttia, ainakin Putinin mukaan.
Heitä on siis vaikeampi tuhota, -
mikä viittaa siihen, että taistelussa saatetaan käyttää kemiallisia aseita.
Idlib on kaupunki ja provinssi Pohjois-Syyriassa.
Se on kuin Philadelphia New Yorkin ja Washingtonin puolivälissä.
Idlibin tie yhdistää Aleppon ja Damaskoksen.
Siksi sillä on taktista ja operatiivista arvoa -
sen oman merkityksen lisäksi.
Lisäksi sen vieressä on toinen tärkeä provinssi, Hama.
Osapuolet eivät siis jää odottelemaan "terroristien" lähtöä.
Ja jos he lähtevät, he soluttautuvat muualle, -
myös takaisin kotiin Eurooppaan.
Kaksi muuta Syyrian ongelmaa ovat, -
Isisin lisäksi, -
Turkin kokema kurdien hyökkäysten uhka Pohjois-Syyriasta -
Turkin etelärajalle, -
ja Israelin kokema Iranin uhka Lounais-Syyriasta.
Rauhaa ei tule, ennen kuin ne ongelmat ratkaistaan.
Israel taistelee Iranin läsnäoloa vastaan Syyriassa, -
ja myös Iranin hallitsemien šiiamilitioiden läsnäoloa vastaan.
Iranissa on muuten nyt noin 3 miljoonaa afgaanipakolaista.
Suurin osa on nuorukaisia, -
joita iranilaisten on helppo rekrytoida tykinruoaksi Syyriaan -
hyökkäämään Israelia vastaan.
Edessä on siis hyvin pitkä konflikti, -
vaikka Syyrian oppositio suostuisikin vallanjakoon Assadin kanssa.
Ellei muita joukkoja häädetä, Syyrian kärsimys jatkuu.
Keskustelemme myöhemmin lisää Iranin ja Israelin konfliktista, -
joka vaikuttaa syvästi Syyriaan pitkäksi aikaa.
Keskustelisin kuitenkin ensin Idlibin tilanteesta.
Kun Assadin hallinto taisteli kapinallisia vastaan eri alueilla, -
se teki sopimuksia verilöylyjen välttämiseksi.
Niihin suostuneet kapinalliset siirrettiin turvallisesti Idlibiin.
Ne, jotka eivät olleet niin sitoutuneita Isisin tai al-Qaidan ideologiaan, -
kuin he olivat aiemmin julistaneet, -
liittyivät Assadin armeijaan -
taistelemaan militantteja vastaan muualla.
Monet nyt Idlibissä olevista ryhmistä -
taistelevat toisiaan vastaan.
Niistä vahvin on Tahrir al-Sham, joka on sidoksissa al-Qaidaan -
ja saa ohjeensa al-Qaidan johtajalta al-Zawahirilta -
ja muilta islamistijärjestöjen avainhenkilöiltä.
Myös Jabhat al-Nusra, eli al-Nusran rintama, -
oli al-Joulanin johtama, -
joka eräiden tietojen mukaan antaa yhä ohjeita Tahrir al-Shamille.
Tahrir al-Sham toteuttaa ne erityisesti šiiaväestöä vastaan.
Idlib on myös lähellä Venäjälle tärkeää Latakiaa.
Miten tämä tilanne voitaisiin ratkaista?
Monia Isisin merkkihenkilöitä on jumissa leireillä.
Heidät on sijoitettu sinne pitkiksi ajoiksi.
Kukaan ei tiedä, mitä heille pitäisi tehdä.
Eurooppa ei halua heitä takaisin. Yhdysvallatkaan ei halua heitä.
Mitä tällaiselle islamisteja kuhisevalle alueelle voi tehdä?
Heidän ideologiansa on iso ongelma.
Olen samaa mieltä, ja vastaus on surullinen.
Syyrian traagisen tapauksen "ratkaisu" on lisää väkivaltaa, -
kuten olemme nähneet viime kuukausina.
Venäläiset ja syyrialaiset voivat ratkaista sen pommittamalla, -
eivätkä he pommita vain kapinallisia, vaan myös sairaaloita ja siviilejä.
Eräiden lähteiden mukaan heillä ei ole vain tavanomaisia aseita.
Amerikkalaiset onnistuivat hiljattain tarkkojen tiedustelutietojen ansiosta -
pommittamaan terrorijohtajien tärkeää tapaamista.
Se oli merkittävä voitto Isisin vastaiselle liittoumalle.
Vietimme juuri 9/11:n vuosipäivää keskustellen siitä, -
miten al-Qaidan kaltainen ryhmä voidaan voittaa.
Ehkä se voitaisiin tuhota Afganistanissa, ja ehkä myös Isis, -
mutta islamisti-ideologiaa ei ole helppo voittaa.
Jos se säilyy al-Zawahirin kaltaisten ihmisten sydämissä, -
se voidaan aina herättää henkiin.
Syyrian sodasta kehittyi täysimittainen sijaissota.
Sisällissota veti mukaan kaikki nämä ryhmät, -
ja sulhat, sovintosopimukset, veivät heidät Idlibiin.
Se oli osittainen ratkaisu tähän ongelmaan.
"Taistelkoot siellä keskenään, niin sitten heidät on helpompi voittaa."
Eurooppa ei tietenkään ota heitä, eivätkä muutkaan maat.
Ne ovat kyllästyneet pakolaisvirtoihin jo ilman tätä ideologista taakkaakin.
Heidän on joko antauduttava tai kuoltava nälkään.
Tällaisiksi "ratkaisut" Syyriassa ovat nyt osoittautuneet.
Mainitsitte sulhan, joka on arabiankielinen sana -
konfliktin osapuolten väliselle anteeksiannolle.
Jotkut osapuolet saivat sulhan, -
ja toiset hutnan, joka on lyhytaikainen aselepo.
Tohtori Nisan, -
miten Iran on nyt mukana Assadin yrityksissä vallata Idlib?
Hashd al-Shaabi, eli Kansanmobilisointiyksiköt, -
saa Iranilta koulutuksen, aseet ja toimintaohjeet -
vallankumousideologian levittämiseksi Lähi-itään.
Syyriassa se taistelee aktiivisesti -
libanonilaisen Hizbollahin ja Assadin armeijan rinnalla.
Kaikki mobilisoituvat viimeiseen taisteluun -
Idlibin islamistijärjestöjä vastaan.
Miten suuri määräysvalta Iranilla on siinä operaatiossa?
On muistettava, että vuoden 1979 islamilainen vallankumous -
ei rajoittunut vain Iraniin, -
jonne tuli islamilainen hallinto.
Sillä on maailmanlaajuiset tavoitteet.
Se on osa islamin šiialaisen haaran heräämistä -
ja kostoa sunneille.
Šiiat ovat olleet heikompi haara, -
ja nyt heillä on tilaisuus kostaa sunni- ja arabihallinnoille.
Kahtiajakoja on siis kaksi: persialaiset vastaan arabit, -
sekä šiiat vastaan sunnit.
Nämä identiteetit motivoivat Iranin johtamia šiiajoukkoja.
Iran ei pidä itseään vain valtiona, vaan vallankumouksena, -
joka on mullistanut kaiken elämän ja uskon Iranissa.
Iran on vienyt sitä alusta asti myös ulkomaille.
Kyse on siis Iranin motivaatiosta ja resursseista.
Ja kuten sanottu, Iran mobilisoi ja rekrytoi -
muun muassa Afganistanin ja Pakistanin šiioja taistelemaan Irakiin -
ja sieltä Syyriaan.
Siten Iranin johtama šiialiittouma haastaa sunneja.
Tälle virtuaaliselle islamilaiselle vallankumoukselle ei näy loppua.
Tämä globaali vallankumous on ollut tähän asti sunnalainen: -
Al-Qaida, Isis, Saudi-Arabian wahhabismi ja niin edelleen.
Nyt keskiössä on globaali šiiavallankumous.
Jos kukaan ei pysäytä sitä, he jatkavat valloituksiaan -
ja toisten pakottamista valtaansa.
Lisään, että alaviitit ovat šiiojen liittolaisia.
Se on yksi syy Iranin ja Assadin liittoon.
Se ärsyttää tietysti Venäjää, -
koska se on huolissaan omasta väestöstään.
Kyse on kestävyydestä, varsinkin USA:n kohdalla.
Yksi Venäjän vaatimus on, -
että kaikkien ulkomaisten joukkojen -
on lähdettävä.
Amerikkalaisethan haluavatkin lähteä.
Presidentti Trump ilmoitti lähtöaikeista jo 10 kuukautta sitten.
Sen seurauksena puolustusministeri Mattis erosi.
Mitään ei kuitenkaan ole tapahtunut joulukuun 2018 jälkeen, -
jolloin Trump ilmoitti päätöksestä keskusteltuaan Erdoganin kanssa.
USA on kuitenkin ollut hyvin aktiivinen.
Niin on, mutta se onkin ristiriidassa sen kanssa, -
mitä Trump todella tahtoo.
Hänellä on isolationistinen ideologia, -
ja hän tahtoo amerikkalaisjoukot kotiin.
Hän haluaa Lähi-idän maiden keskittyvän jälleenrakentamiseen.
Venäläisten mukaan Syyrian tilanne on paranemaan päin.
300 000 syyrialaista on palannut Euroopasta.
Kolme miljoonaa sisäistä pakolaista on palannut kotiin.
Tietojen todenperäisyyttä on vaikea arvioida.
Voisimme keskustella tästä aiheesta tuntikausia.
Tohtori Boms, -
teillä on minuutti aikaa tehdä yhteenveto keskustelustamme.
Miten Israel ja Iran toimivat Syyriassa varmistaakseen omat etunsa?
Jos Syyrian sodasta tehtäisiin trilogia, -
sen ensimmäisen ja toisen osan päätyttyä -
tulisi "Suleimanin paluu", -
Quds-joukkojen komentajan.
Sitten alkaa Israelin ja Iranin sota.
Israel eliminoi ensimmäisen kenraalin Syyriassa jo vuonna 2015.
Sen jälkeen Israel on tehnyt yli 300 ilmahyökkäystä Syyriassa -
ja joidenkin tietojen mukaan myös ympäröivissä maissa.
Ne liittyvät Israelin ja Iranin sotaan.
Se on todellinen sota, ja Syyriasta on tullut yksi sen rintamista.
Libanon on toinen rintama, ja siinäkin on ehkä alkamassa uusi luku.
Kiitos, tohtori Boms, herra Oren ja tohtori Nisan!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta