Tere tulemast saatesse!
Iraani ja Lääne pingeline suhe
näib liikuvat kahes vastuolulises sunas.
USA valitsus pole taganenud
oma survekampaaniast ajatolla režiimi vastu,
kuid president Trump on õnnistanud
oma Prantsuse kolleegi Macroni diplomaatilist lähenemist.
Kumb alternatiiv on lubavam?
Stuudios vestlevad dr Emily Landau Riikliku Julgeoleku Uurimisinstituudist,
TV7 analüütik Amir Oren
ja Meir Javedanfar, Iraani lektor IDC Herzeliyast.
Hr Oren, kas räägiksite viimastest sündmustest?
Iraanil on kaks nägu.
Üks on välisminister Muhammad Javad Zarif
ja teine Qudsi vägede ülem
Qassem Suleimani.
Viimane sõna jääb siiski
ülemjuhile Ali Khameneile.
Need kaks esindavad erinevaid lähenemisi
Iraani huvide edendamisel sellistena nagu režiim neid näeb.
Zarif on püüdnud valjuhäälselt eurooplasi veenda.
Biarritzi G7 kohtumise kõrval on ta käinud ka Põhjamaades,
Suurbritannias, Prantsusmaal ja Saksamaal.
Samuti käis Ta Hiinas, Jaapanis ja mujal Aasias
püüdmas tuumalepingut päästa.
Ta on väitnud, et Iraani tegevus on jäänud selle mehhanismi piiresse,
mida ta nüüd nimetab ravimiks sellele, et USA lepingust taganes.
Suleimani omakorda on juhtinud Iraani rünnakuid
muuhulgas Iraagis, ja Jeemenist Saudi-Araabia vastu.
Iraan tegutseb muidugi ka Iisraeli vastu Süüriast
ja Hezbollah' abil Liibanonist.
Suur küsimus on, kas Trump püüab Zarifi,
president Rouhanit ja ülemjuht Khameneid
ÜRO Peaassambleel New Yorgis ära meelitada?
Või suudab Trumpi valitsuse karmi liini seltskond oma tahtmise
ning Iraani ja USA konflikt on vältimatu?
Dr Landau,
Revolutsioonikaarti Qudsi vägede ülem Qassem Suleimani
juhib Revolutsioonikaarti sõjaoperatsioone välismaal
ja ka välisminister Zarifi ponnistusi.
Kas neil kahel on sama strateegia, kuid erinevad taktikad?
Või on tegu kahe eri strateegiaga,
mida teostavad erinevate tulevikunägemustega inimesed?
Minu meelest on neil kaks erinevat strateegiat.
Iraani tegevus Pärsia lahel
ja tema manöövrid
ameeriklaste ja brittide vastu
on seotud tuumalepingu teemaga.
Iraan käitub agressiivselt, rikkudes tuumalepingut
ja heidab neile riikidele Pärsia lahel otsese väljakutse.
Iraani ülejäänud tegevus Lähis-Idas käivad eraldi strateegia alla,
mida on teostatud juba aastaid.
Iraan on Lähis-Idas pikka aega hegemooniat taotlenud.
Ta himustab maismaasilda Iraanist Iraaki,
Süüria ja Liibanoni kaudu Vahemerele.
See on tal isegi korda läinud, eriti viimastel aastatel Süürias.
Nüüd on Liibanon ja Iraak sellega kaasa läinud.
Iisrael on mures eelkõige
Iraani armee sisseseadmise pärast Süürias,
ja täppisrakettide pärast, mis Iisraelile olulist ohtu kujutavad.
See on Iraani eraldiseisev strateegia.
Hr Javedanfar, mitme aasta eest
läksid iraanlased tänavaile oma valitsuse vastu protestima.
Nad tahtsid rahumeelset valitsusevahetust,
kuid meeleavaldused suruti ajatolla Ali Khamenei käsul
karmide meetmetega maha.
Toonane USA president Barack Obama ei toetanud neid eriti.
Ta tegi vaid mõne Iraani rahvast toetava avalduse.
Ta ei toetanud füüsiliselt neid,
kes püüdsid kukutada oma režiimi, mida nad pidasid türanlikuks.
Siis olid Iraanil samad rahvusvahelised sanktsioonid
ja surve oli mõneti karmimgi kui praegu.
Kas nüüd, kui USA president on Trump,
lähevad iraanlased kergemalt tänavaile muutust nõudlema,
uskudes, et seekord USA president toetab neid?
Vaevalt, et Trump suudab Obamast rohkem teha.
Rahvas küsib, miks Obama meeleavaldajaile appi ei tulnud.
Kuidas? Kas USA õhujõududega?
Rahvale dollareid puistates?
Obama ei saanud midagi teha.
Kui ta oleks midagi öelnud,
oleks Iraani režiimil olnud kergem reetmissüüdistusi esitada.
Tema vaikimine oli režiimile suuremaks šokiks,
kuna see näitas, et protest sündis riigi seest.
Kui meeleavaldused algaksid praegu, mida teeks Trump?
Ta ei saaks midagi teha!
Kuidas aitaks tema jutt neid, keda vahistatakse ja piinatakse?
Ükski viimasel ajal Iraanis käinud välismaalane pole väitnud,
et nägi õnnelikke inimesi.
Nad vihkavad korruptsiooni, mis on kasvanud nii suureks,
et isegi suhteliselt populaarne Khatami ütles,
et ka tema ei suuda veenda rahvast
2020. a märtsi parlamendivalimistel hääletama tulema.
Tahaksime, et iraanlased protestiksid ja kukutaksid valitsuse,
kuna mingit muud ravimit sellele režiimile pole.
Iisrael on püüdnud neile läheneda, kuid asjatult.
Aga -
iraanlased kardavad oma režiimi tõsiselt.
See on äärmiselt julm režiim.
Ka režiim kardab rahvast.
Kui naine hijabi peast võtab, saab ta 24 aastat vangistust!
Režiim kardab, et pisimagi akna avamisel sööstab tulv sisse.
Kas opositsioon hakkab organiseeruma? Ma ei tea seda.
Viha selle režiimi vastu on siiski uskumatu.
Ajaloolised dokumendid ja memuaarid näitavad,
et režiimid kukuvad kiiresti,
isegi kui neid nädal või kuu varem elujõuliseks peeti.
Ceauşescu ja mitme teise puhul
kinnitasid diplomaatilised telegrammid Washingtonile, et režiim on stabiilne.
Sama oli ka Iraani šahhi puhul.
Ja mitte üksnes Washingtonile, vaid ka Moskvale.
Aktiivselt Iraanis tegutsenud KGB ei teadnud, et šahh oli ohus.
Alles hiljem saame teada, millal opositsioon koonduma hakkas,
ja mis säde see oli, mis tulemöllu sütitas.
Välisminister Zarif tegi augusti lõpul huvitavaid märkusi
Stockholmis ja mujal.
Ta ütles avalikul platvormil:
"Usume, et Trump valitakse tagasi."
Kas see on vaid taktikaline lüke või Teherani tegelik hinnang?
Kas nad usuvad, et peavad veel viis aastat Trumpi üle elama?
Ja mis sellele hinnangule järgneb?
Kas nad on varasemast rohkem valmis kõnelustele tulema?
Khamenei ei lubanud neil läbirääkimisi pidada.
Nad nõuavad endiselt tuumalepingu ennistamist,
kuid on valmis arutama ballistilisi rakette
ja Lähis-Ida tegevust puudutavaid lisasid.
Trump ei tahtnud, et Macron Zarifi Biarritzi kutsuks,
kus Macron koos teiste Prantsuse ametnikega
Zarifiga pikki kõnelusi pidasid.
Nad arutasid ilmselt pakkumist, millest hiljuti teatati.
Selle järgi korraldab Prantsusmaa Iraanile ca 15 miljardit dollarit,
mitte küll oma taskust, kompensatsiooniks nafta eest,
mida pole saadud sanktsioonide tõttu müüa.
See on aluseks uutele kõnelustele.
Midagi on toimumas.
Moskvas välisminister Sergei Lavroviga kohtudes
ülistas välisminister Zarif Hiinat ja Venemaad
abi ja partnerluse eest tuumalepingu vallas.
Samas rõhutas ta,
et Euroopa ei teinud piisavalt oma kohustuste täitmiseks.
Mõni päev enne seda
kogunesid Helsingis EL välisministrid.
Nad arutasid muuhulgas Hormuzi väina,
kogu Pärsia lahte ja tuumalepingut.
Saksa ja Prantsuse välisministrid ei tahtnud sellest siiski rääkida,
erinevalt näiteks Briti välisministrist.
Nad kiirustasid kohtumisele, tutvustamata pressile oma arvamust.
Kas Euroopa on ühtne oma püüdlustes
tuumaleping mingiks ajaks ennistada?
Euroopa põhisõnum on: "Päästke leping!"
Iraani sõnum Euroopale
selle tegevuse ja lepingu rikkumiste alusel on:
"Kui tahate päästa lepingut, peate päästma meid!"
"Tagage meile leevendused sanktsioonidest,
siis vaatame, mida lepinguga teha saame."
Survekampaania ja kõnelused ehk diplomaatiline algatus
ei ole erinevad strateegiad.
Survekampaania sihiks on kõnelustelauda naasmine.
Meedia annab tihti pildi,
nagu Trump oleks suunda muutmas,
kui soovib kõneleda.
Ei. See oligi ju surve mõte!
Trump pole suunda muutnud, vaid jätkab sama teed.
Tuleks ka tähele panna,
kuidas Iraan viimasel ajal Euroopat ja kõiki manipuleerinud on.
Iraan kontrollib narratiivi. Nüüd arutatakse seda,
et Iraan saaks raha tuumalepingu juurde naasmise eest!
Jutt ei käi siis uue lepingu üle.
See on Iraanile tohutu võit. Ta pole midagi kaotanud.
Ta hakkas rikkuma tuumalepingut ja nüüd räägitakse sellest,
kui palju raha ta saaks, kui naaseks lepingu juurde,
kus ta juba on.
Mõte oli ju parema lepinguni jõuda.
Ka Euroopa peab selles narratiivis kahtlema.
Enne kui Iraan hakkas lepingut rikkuma,
ähvardasid eurooplased lisasanktsioonidega.
Siis Iraan rikkuski seda
ja Euroopa pakub neile raha, et nad lepingu juurde jääksid.
Hr Javedanfar,
kuivõrd huvitab iraanlasi kõnelustelauda naasmine?
Rouhani, Khamenei ja kõik Iraani ametnikud ütlevad,
et ei kavatse Trumpi valitsusega kõnelusi pidada.
Nad on aga avatud läbirääkimistele ilma USA osaluseta.
See mõte on nagu kolmejalgne hobune,
et Iraani õhutatakse lepingu juurde naasma,
kui Trump oli see, kes sealt algselt lahkus.
Olgu jutt Iraanist või Botswanast,
kui üks jäi lepingu juurde ja teine sellest ühepoolselt lahkus,
on lepingusse jääjal raske end mitte ohvrina tunda ja reageerida.
Seepärast olid paljud, ka mina, Trumpi otsuse vastu.
Kui kohutav ja toores Iraani režiim ka poleks,
on ebarealistlik neilt lepingu juurde naasmist oodata.
USA ei tahagi nende naasmist,
vaid alustada kõnelusi uue lepingu sõlmimiseks.
Seegi on ebarealistlik.
ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsiooni 2231 järgi
õhutati P5+1 riike "lepingut jõustama",
nagu Iraani "õhutati" hoiduma tegevusest,
mis on seotud tuumapead kanda suutvate ballistiliste rakettidega.
Nagu oleme korduvalt siin saates rääkinud,
oli lepingu sõnadevalik ebamäärane.
Jah, kuid samu sõnu kasutatakse mõlema puhul.
Seepärast ütles USA: "Iraan ei järgi õhutust ballistiliste rakettide suhtes,
seega ei järgi meie tuumalepingut."
See polnud rikkumine, kuna seda võis kahjuks mitmeti tõlgendada.
2003. a rikkus Iraan lepingut E3 maadega
ja sai selle eest sanktsioonid.
Nüüd on kahjuks vastupidi läinud.
Seda fakti tuleb tunnistada.
Mõtlesin oma küsimusega siiski seda,
et nagu isegi ütlesite,
on Iraan väga raskes majandusseisus
USA halvavate sanktsioonide tõttu.
Kas ajatolla režiim ei muretse oma eksistentsi pärast?
Kas ta suudab kaardid lauda lüüa ja öelda:
"Oleme valmis uuteks kõnelusteks, kui kõik sanktsioonid kaotatakse."
USA aga pole nõus seda tegema.
Rouhani ja Zarif tahavad kõnelusi.
Kõiki Rouhani farsikeelseid sõnumeid ei tõlgita.
Täna ütles ta näiteks,
et ei pea kõnelusi, kui sanktsioone ei kaotata.
Farsi keeles ütles ta sedagi, et tal pole selleks volitusi.
Ta vihjas seega, et see pole tema otsustada.
Iisrael peab küsima, kas tuumalepingu tühistamine on meie huvides?
Ei. Nii et need 15 miljardit dollarit, mis Iraan saab, on meie huvides.
Teie vastus, palun, dr Landau.
Iraan ei taha tuumaleppest lahkuda, kuna see on talle kasulik.
Ometi on ta sellest taganemas.
Sellest paremat lepingut pole Iraanil võimalik saada.
Tema rikkumised on väikesed, kuna püüab mõista anda,
et ei taha lepingust lahkuda,
kuid tahab hirmutada Euroopat aitama tal leevendusi saada.
Iraan on see pool, kes lepingust kõige vähem loobuda tahab.
On seega vale mõtelda, et Iraan, kes järgib lepingut nii hästi,
võib mis tahes hetkel sellest lahkuda.
Iraan järgib seda, sest IAEA ütleb nii.
Vestlesin Olli Heinosega, kes oli IAEA asejuht.
Ta tunneb hästi tuumalepingut ja resolutsiooni 2231.
Tema sõnul ei saa nende mehhanismidega tagada
ballistilisi rakette ja teisi asju puudutavate artiklite järgimist.
Seda peab arutama rahvusvaheline üldsus.
Võtmeküsimuseks on,
kas Trump võib parema lepingu saada?
Hr Oren, kas vastaksite sellele?
Mitte järgmise aasta jooksul enne valimisi.
Iraan jälgib sarnaselt teistega,
kas demokraatide kandidaadil
on paremad võiduvõimalused.
Kui Trump novembris, 14 kuu pärast,
uuesti võidab, vaatab Iraan olukorra üle.
Tuleksin tagasi kindral Suleimani juurde.
Tuumaprogrammi küsimus on ainus, milles ta ei osale.
Ta osaleb kõiges muus. Lähis-Ida tegevus
ja ballistilised raketid on tema vastutusel.
Ekspertide sõnul
pole tal tõelist otsustusvõimu tuumalepingu osas.
Kellel on? Kas Abbas Araghchil?
Ma pole sellest kuulnudki. Väga huvitav.
Iisraeli valitsuse Iraani-eksperdid ei pea teda selle eest vastutavaks.
Ta osaleb siiski kõiges muus,
kust jõuame küsimuseni,
kas tema elimineerimine kahjustab Iisraeli?
See küsimus tõstatati hiljuti suletud vestluses
ühe kõrge Iisraeli otsustajaga.
Ta ütles naljatades: "Meie iisraellased ei tee atentaate."
Kuid esitati küsimus: Kas Suleimani päevad on loetud?
Kas ta on surma mõistetud?
See, kel oli voli sellele vastata, unustas Khaled Mashaali juhtumi,
mis toimus Netanyahu ajal, ja teised atentaadid enne seda.
Suleimanil on igal juhul väga riskantne ja rumal
ringi jalutada näiteks Bagdadis, mida ta tihti külastab,
enne Iisraeli valimisi.
Huvitav!
Saateaeg on lõpukorral. Palun hinnanguid lähituleviku kohta!
Dr Landau?
Võimalikel kõnelustel on otsustavaks
Trumpi valitsuse läbirääkimisstrateegia.
See tekitab palju muret.
Trump paistab kujutlevat, et lahendab probleemi niisama lihtsalt,
peaasi, et saab Trumpiga kohtuda.
See ei õnnestu.
Tundub, et Trumpi valitsus ei valmistu piisavalt hästi ette.
Kõneluste strateegia on otsustava tähtsusega.
Teine faktor on rahvusvaheline ühtsus.
Kui Euroopa USAd tugevamalt toetaks,
aitaks see paremini kõnelusi pidada.
Hezbollah' täppisraketid on ohtlikumad kui Iraani tuumapomm.
Nasrallah on lubanud rünnata Haifa ammoniaagitehast
ja Dimonat.
See nõuab rohkem tähelepanu
kui Iraani tuumaprogramm,
kuigi sedagi ei tohi tähelepanuta jätta.
Kas usute, et ajatolla jätkab oma Lähis-Ida plaane
füüsilisel ja diplomaatilisel tasemel?
Mis puudutab Iraani ohtu Liibanonis, Süürias ja Iraagis,
siis prioretiseeriksin pigem Liibanoni täppisrakette.
Need on palju ohtlikumad kui Süüria ja Iraagi sündmused
või pomm Teherani keldris.
Seda juba tehaksegi.
Emily kasutas samas lauses sõnu "Trump" ja "strateegia".
Need ei kuulu kokku.
President Trump on kaval poliitik.
Need võivad kokku kuuluda küll, aga pole ehk avalikustatud.
See on tõsi. Ehk on seal midagi, mida me lihtsameelsed ei näe.
Oli kuidas oli, aga Trump jahib avalikult Nobeli rahupreemiat.
Tulgu see kasvõi tema sõbralt Kimilt Põhja-Koreast,
või diilide diilist araablaste ja Iisraeli konfliktis.
Või siis püüab ta midagi korda saata Iraani rindel.
Piisab vaid vastav mulje jätta, et ta saaks kuulutada võitu Iraani üle.
USA kaitseminister Esper ütles,
et sõjalise konflikti võimalus pole möödas,
kuid teatud status quo on saavutatud.
Ministrid ja julgeolekunõunikud on asendatavad.
Presidendid otsustavad.
Aitäh, dr Emily Landau, Amir Oren ja Meir Javedanfar!
Aitäh head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri