Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israelin etelärajalla on ollut -
välikohtauksia jatkuvasti -
puolentoista vuoden ajan.
Molemmat puolet ovat verrattain pidättyväisiä -
välttäen konfliktin eskaloitumista.
Gazan tilanteesta keskustelevat -
professori Efraim Inbar Jerusalemin strategiainstituutista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Ofir Winter Kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta.
Herra Oren, kertoisitteko Gazan viimeaikaisista tapahtumista?
Paikallinen versio "kissa ja hiiri" -leikistä on "kissa ja Hamas".
Islamilainen järjestö Hamas on -
Gazan suurin ja aseistetuin, -
mutta siellä on muitakin ryhmiä, kuten Islamilainen jihad.
Molemmat osapuolet yrittävät pitää konfliktin tason matalana.
Israel ei halua tulla vedetyksi neljänteen operaatioon -
taas kymmenen vuoden kuluessa.
Israel on toteuttanut operaatiot vuosina 2009, 2012 ja 2014.
Vuoden 2012 operaatiossa mukana olivat vain ilmavoimat ja tykistö.
Siihen ei kuulunut maahyökkäystä.
Israel haluaa kuitenkin rauhallisen rajan.
Se on valmis antamaan Gazan väestölle tukia ja avustuksia.
Kun pääministeri Netanjahu vieraili Ukrainassa hiljattain, -
israelilaistiedottaja kertoi israelilaistoimittajille, -
että Israel on valmis antamaan palestiinalaisten lähteä Gazasta -
tuon painekattilan helpottamiseksi.
Siellä asuu jo kaksi miljoonaa ihmistä hyvin kapealla kaistaleella.
Hamas haluaa pitää Gazaa hallinnassaan -
ja vapautua saarrosta.
Saartoa ei ylläpidä vain Israel, vaan myös Egypti, -
joka hallitsee Rafahin ylityspaikkaa Gazan etelärajalla.
Takana on puolentoista vuoden köydenveto, -
jossa molemmat ovat yrittäneet pakottaa toisen osapuolen -
taipumaan omiin toiveisiinsa, mutta huonolla menestyksellä.
Israelin yleinen mieliala on, -
ettei tätä pidättelyä pystytä jatkamaan pitkään.
Jos tilannetta ei saada kuriin jonkinlaisella sopimuksella, -
edessä on neljäs, viides tai kuudes Israelin armeijan ja Hamasin sota.
Gaza on melkoinen ongelmavyyhti.
Sen liittolaisuuksien ja kytköksien verkostoa -
on vaikea hahmottaa.
Siellä toimii monia eri ryhmiä.
Hamas on Muslimiveljeskunnan haara, -
ja Islamilainen jihad on Iranin tukema ryhmä, -
vaikka se on sunnijärjestö.
Siellä on myös salafisteja, pienryhmiä ja perhesiteitä.
Euroopassa ja Yhdysvalloissa perheellä tarkoitetaan 2―5 henkilöä.
Perheessä on enintään noin kymmenen lasta.
Arabikulttuurissa perhe voi käsittää 400―500 ihmistä, -
joilla on yhteinen isoisoisä.
Tällä palestiinalaisalueella on niin paljon erilaisia tekijöitä, -
että on kysyttävä, -
miten niin mutkikkaan yhteiskunnan ongelmat voidaan ratkaista, -
kun ainut heitä yhdistävä asia on taistelu Israelia vastaan?
Näiden ryhmien ainut yhdistävä motiivi on tosiaan se, -
että he ovat kaikki soihdunkantajia -
taistelussa juutalaisvaltiota vastaan -
tavoitteenaan sen tuhoaminen.
Sitä ongelmaa on mahdoton ratkaista.
Hamas-järjestö käy omaa selviytymiskamppailuaan.
Israelin ja Egyptin saarto vaikeuttaa -
sen "vastarintaa" juutalaisvaltiota vastaan, -
samoin kuin palestiinalaisten kahtiajako -
Gazaa hallitsevaan Hamasiin ja Länsirantaa hallitsevaan Fatahiin.
Hamas ei pysty täyttämään palestiinalaisille sitä lupaustaan, -
jolla se voitti vuoden 2006 vaalit.
Se oli Israelin tuhoaminen aseellisella taistelulla.
Aliarvioimme heidän uskonnollisten vakaumustensa voimaa.
He uskovat, että Jumala on heidän puolellaan, ja ovat siksi kärsivällisiä.
Hamas ei jää suremaan takaiskujaan vaan ajattelee pitkällä aikavälillä.
Se jatkaa hellittämättä hyökkäyksiään juutalaisvaltiota vastaan.
Vaikka se joutuisi suostumaan tulitaukoon, -
se on vain väliaikaista, seuraavaan kertaan asti.
Tällä kertaa Israelin haluttomuus laajamittaiseen invaasioon -
on Hamasin etu.
Hamas tietää Israelin pitävän -
Hamasin ja palestiinalaishallinnon välirikkoa hyödyllisenä, -
koska se jakaa kahtia palestiinalaisen kansallisliikkeen.
Hamas kokee olevansa vapaa ja pelaa nyt uhkapeliä.
Se koettelee Israelin kärsivällisyyden rajoja.
Gazasta on mahdotonta puhua mainitsematta Egyptiä.
Silläkin on melko pitkä Gazan vastainen raja.
Gazan johtajien tausta on Muslimiveljeskunnassa, -
joka on Egyptissä laiton järjestö.
Kairo toimii edelleen -
Israelin ja kansainvälisesti terrori- järjestönä pidetyn Hamasin välittäjänä.
Egypti pyrkii lievittämään näitä itselleen haitallisia jännitteitä.
Samalla ne kaksi maata, jotka rahoittavat Gazaa -
ja antavat humanitaarista apua paineen helpottamiseksi alueella, -
ovat Turkki ja Qatar.
Ne ovat Muslimiveljeskunnan tukijoita. Niillä on sama ideologia.
Ne vastustavat Egyptiä lähes kaikessa.
Mitä on meneillään?
Olette oikeassa. Egypti on Hamasin strateginen vihollinen, -
ja koko islamistileirin, -
jota johtavat Turkki, Qatar -
ja jossain määrin myös Iran.
Mihin Egypti on pyrkinyt viime vuosina?
Se on ymmärtänyt, -
että sen on pidettävä Hamasia strategisena vihollisena, -
ja että sen on toimittava pragmaattisesti, kuten Hamasinkin.
Ne tarvitsevat toisiaan, vaikka ne ovat vihollisia, -
edistääkseen yhteisiä tavoitteitaan.
Mainitsitte niiden yhteisen rajan, joka on 13 kilometriä pitkä.
Hamas ja Egypti solmi vuoden 2017 alussa sopimuksia -
taktisen tason yhteistyöstä.
Rajaa vartioivat sekä Gaza että Egypti -
aseiden, taistelijoiden ja tarvikkeiden salakuljetuksen pysäyttämiseksi -
salakuljetustunneleiden kautta.
Rajalle perustettiin puskurivyöhyke, -
ja Gazan ja Egyptin välillä kulkevia etsintäkuulutettuja jihadisteja -
luovutetaan Kairoon tuomittaviksi.
Egyptillä on tulevaisuuden visio tästä alueesta, -
eikä Hamas sovi siihen vakauden yhtälöön.
Se on edelleen Muslimiveljeskunnan haara.
Herra Oren, tohtori Winter mainitsi puskurivyöhykkeen.
Keskustelin asiasta egyptiläisviranomaisten kanssa.
Heidän mukaansa menestys on ollut hämmästyttävää Sisin kaudella.
He kertoivat katkarapualtaista, jotka rakennettiin koko rajan pituudelle.
Ne täyttävät entiset salakuljetustunnelit vedellä -
ja tarjoavat samalla ravintoa alueen sotilaille.
Katkarapujen syöminen joka päivä voi tietysti olla haastavaa.
Pystyykö Egypti estämään Gazan islamistijärjestöjä -
salakuljettamasta aseita Gazaan -
ja lähettämästä terroristeja Egyptiin iskemään Egyptin armeijaa vastaan -
Wilayat Sinain rinnalla?
Wilayat Sinai toimii yhä Pohjois-Siinailla.
Mitään maailmassa ei voi sulkea hermeettisesti, -
ei USA:n ja Meksikon rajaa, -
eikä Israelin ja Gazan 60-kilometristä rajaa.
Sitä voi yrittää, -
mutta aina joku kiertää esteet tai menee niiden ali tai yli.
Egypti tekee parhaansa.
Todellinen pulma Israelin kannalta on se, -
mihin professori Inbar viittasi: -
uskonnollisen ja kansallisen liikkeen ero.
Uskonnollisella liikkeellä, kuten Hamasilla, on totaaliset tavoitteet, -
mutta sen mahdollisuudet ovat rajalliset.
Sillä on kärsivällisyyttä, ja se voi muuttaa taktiikkaansa ja keinojaan.
Kansallisella liikkeellä, Länsirantaa hallitsevalla Fatahilla, -
on sen sijaan rajalliset tavoitteet.
Se on suostunut kompromissin periaatteeseen Israelin kanssa, -
vaikka todelliset kompromissit eivät tietenkään ole näköpiirissä.
Kansallinen liike on kuitenkin hyväksynyt kompromissin idean.
He haluavat sen nopeasti.
"Rauha heti," kuten amerikkalaiset ja israelilaiset sanovat.
Jos Abbasilla ei ole pian esittää saavutuksia äänestäjilleen, -
he menettävät toivonsa tähän taktiikkaan -
ja kääntyvät Hamasin puoleen.
Gazan kohdallakin Israelin on pohdittava, -
miten toimia Abbasin ja Länsirannan suhteen.
Jos Israel antaa myönnytyksiä väkivaltaiselle Hamasille, -
minkälaisen viestin se lähettää Länsirannan palestiinalaisnuorille?
He kysyvät Abbasilta, miksi hän ei painosta Israelia terroriteoilla?
Israelilta vaaditaan siis hienovaraista taitoa.
Israelin tähänastinen linja, jota on kritisoitu hallituksen sisälläkin, -
on ollut erottaa Länsirannan ja Gazan politiikat toisistaan.
Viisi vuotta sitten jännitteet levisivät Länsirannalta Gazaan, -
ja niin voi käydä toistekin.
Professori Inbar, keskustelin hiljattain Hamas-virkailijan kanssa.
Hän luetteli Ismail Haniyyehin määrittelemät päätavoitteet.
Ensimmäinen on vahvistaa Hamasin valmiuksia, -
jotka tukevat sen aseellista taistelua Israelia vastaan.
Se osoittaa selvästi, -
että islamistijärjestö Hamas pyrkii edelleen lisäämään aseistustaan -
hyökätäkseen Israelia vastaan sotilaallisesti.
Muut tavoitteet liittyivät USA:n ja Israelin vastustamiseen -
näiden pyrkiessä "heikentämään Jerusalemin islamilaista luonnetta", -
pakolaiskysymykseen ja niin edelleen.
Ne ovat kuitenkin Hamasille epärealistisia tavoitteita.
Se ei myöskään pysty estämään Israelin suhteiden normalisoimista -
Lähi-idän muslimimaiden kanssa.
Ensimmäinen tavoite on ainut, mitä se pystyy toteuttamaan.
Se salakuljettaa lisää aseita Gazaan ja odottaa seuraavaa sotaa.
Miksi Israel odottaa, että Hamas on aseistautunut hampaisiin asti -
estämättä ennalta sitä tilannetta, jossa kuolee enemmän sotilaita, -
kuin jos toimittaisiin nyt?
Israelilla on selvä syy sotatoimien lykkäämiseen Gazassa.
Hallituskin ilmoitti selvästi, että sen prioriteetit ovat muualla.
Israel käy sotaa Irania vastaan Syyriassa ja luultavasti myös Irakissa.
Iran on paljon vahvempi vihollinen kuin Hamas.
Hamas on toissijainen uhka Israelille strategisesta näkökulmasta.
On myös vaikea ratkaista, mitä sille pitäisi tehdä.
Se on kuitenkin toissijaista pohjoisen haasteisiin verrattuna.
On vaikea tietää, miten Gaza voitaisiin pitää rauhallisena.
Aseillako, -
vai rahalla, jota Qatar tarjoaa aika ajoin?
Rahan antaminen tekee tietysti Israelin vastaisesta taistelusta -
kannattavaa palestiinalaisten silmissä.
Vastaisin kysymykseenne siitä, miksi Israel ei tee ennakoivaa iskua, -
ennen kuin Hamasin arsenaali on kasvanut suuremmaksi.
Israelin kansallisen turvallisuuden oppi muuttui -
vuoden 1982 Libanonin sodan jälkeen.
Silloinen pääministeri Menachem Begin esitti -
"vapaavalintaisen sodan" opin, -
jonka mukaan emme voi odottaa, kunnes vaara on niin suuri, -
että kuolonuhreja tulee paljon.
Hallituksen velvollisuus on -
ennaltaehkäistä se.
Libanonin sota kuitenkin epäonnistui kaikkien israelilaisten mielestä, -
myös niiden, jotka päättivät siitä.
Epäonnistumisen syistä on tietysti erimielisyyksiä.
Sen jälkeen Israelin hallitukset ovat vältelleet ennaltaehkäiseviä sotia.
Silloin he eivät joudu puolustelemaan päätöksiään -
tutkintakomissiolle ja äänestäjille sodan jälkeen.
Israel odottaa vihollisen aloitetta.
Libanonin sodan kritiikki ei liittynyt itse hyökkäykseen, -
vaan sen tavoitteisiin ja poistumisen ajankohtaan.
Niin, mutta taustalla oli tämä ajatus.
Kun hyökkäys oli alkanut, sitä ei voitu lopettaa ennen tuloa Beirutiin, -
liittymistä Libanonin joukkoihin ja Arafatin joukkojen karkottamista.
Koska Israel ei pystynyt siihen kolmen vuorokauden sisällä, -
se joutui jumiin.
PLO:n joukot olivat siis miehittäneet Etelä-Libanonin.
Halusitte vastata herra Orenille?
Minusta ennakoiva isku ei ole poissuljettu vaihtoehto.
Pääsyy siihen, miksi Israel ei hyökkää Gazaan nyt, -
ei liity kansallisen turvallisuuden oppiin, -
vaan armeijan nykyiseen operatiiviseen oppiin.
Armeija painottaa nyt tiedustelua ja täsmäiskuja, -
jolloin ei tarvitse käyttää maajoukkoja.
Tämä vastahakoisuus johtuu siis -
kuolonuhrien, hankaluuksien ja kansainvälisen kritiikin pelosta, -
ja se on mielestäni tärkein syy siihen, ettei Israel mene nyt Gazaan.
Ennakoivat iskut ovat edelleen kuvioissa -
esimerkiksi Iranin rintamalla.
Olette oikeassa, -
mutta strategiset ja operatiiviset ulottuvuudet kulkevat käsi kädessä.
Armeija sovittaa operatiiviset suunnitelmansa -
poliitikkojen tavoitteisiin.
Tohtori Winter, -
kuten professori Inbar sanoi, Iran on Israelin ensisijainen uhka.
Pohjoisrintama on Israelin tärkein ennaltaehkäisyn kohde.
Hizbollahiahan pidetään Iranin käsivartena, ei erillisenä toimijana.
Hamas on saman yhtälön toinen osa.
Olemme nähneet Hamas-johtajien lentävän Iraniin -
solmimaan kaikenlaisia sopimuksia.
He ovat myös Egyptin vihollisia.
Egyptillä on Iranin haara takaovellaan.
Sisin hallinnonkin luulisi olevan huolissaan siitä.
Varmasti.
Hamasin Iran-delegaation jäsenet eivät tulleet Gazasta.
He asuvat Libanonissa. ― Ja Turkissa.
Egyptin oli ehkä helpompi käsitellä sitä.
Egypti ei todellakaan pidä -
Hamasia liittolaisenaan, -
vaan väliaikaisena taktisena kumppaninaan.
Kysyitte, miksi Israel ei nyt ryhdy operaatioon Gazassa.
Myös Egypti on otettava huomioon.
Egypti pyrkii nyt vakauteen ja maansa hyvinvointiin.
Se haluaa elvyttää Siinain matkailun ja talouden.
Sota vain herättäisi islamistisia tuntoja Egyptissä.
Islamismi voisi nousta jälleen poliittiseksi kysymykseksi -
ja vaarantaa Egyptin hallinnon tavoitteet.
Hamas-johto viestitti Egyptille hiljattain -
kiinnostuksestaan palestiinalaisten keskinäiseen sovintoon.
Ottaako Egypti Hamasin vakavasti?
Keskusteluja on käyty toinen toisensa perään, -
mutta käytännössä Hamas ei koskaan suostu luopumaan -
hallinnollisesta ja sotilaallisesta vallastaan Gazassa.
Egypti haluaa välittää sovinnon Fatahin ja Hamasin välille.
Egyptin tavoite on toimia välittäjänä -
rauhan edistämiseksi alueella.
Egypti tahtoo siis näiden osapuolten sovintoa.
Se haluaa Fatahin ja Hamasin lähentyvän toisiaan.
Hamasin pitäisi tunnustaa palestiinalaishallinto -
ainoaksi legitiimiksi toimijaksi myös Gazassa.
Fatahin pitäisi tunnustaa se, että Hamas pitää edelleen aseensa.
Se ei luovu aseistaan niin vain.
En ole Egyptin asiantuntija, mutta minusta tuntuu, -
etteivät egyptiläiset ole kovin huolissaan -
Iranista, saudeista ja Israelista.
Siksi sen linja Irania ja Israelia kohtaan ei ole johdonmukainen.
Egyptin suurin huolenaihe on Libya.
Kun USA:n ulkoministeri Pompeo keskusteli puhelimessa -
Egyptin ulkoministeri Sameh Shoukryn kanssa, -
he keskittyivät Libyaan ainakin virallisen tiedonannon mukaan.
He eivät edes maininneet Irania, Israelia tai Hamasia.
He keskustelivat vain Egyptin länsirajasta ja terrorismista.
Hamasiin liittyy toinenkin seikka, -
Israelin vaalikampanja.
Kolmen viikon kuluttua Israelissa on toiset knesset-vaalit -
puolen vuoden sisällä.
Hamas on yksi tekijä niissä vaaleissa, -
koska sekä Netanjahu että hänen pääkilpailijansa, -
jotka ovat entisiä upseereita, -
lupaavat, että ensi kerralla he kukistavat Hamasin.
Tähän asti vaalilupauksia ei ole toteutettu.
Hamas on ennenkin pyrkinyt neuvottelemaan juuri ennen vaaleja.
Ohjelma on lopuillaan. Saatte vielä sanoa loppukommenttinne.
Israelin poliittinen kenttä tukee -
Netanjahun hallituksen Gaza-linjaa.
Likudin ja Sinivalkoisten linjat eivät juurikaan eroa toisistaan.
Hallitus saa todennäköisesti tukea -
mille tahansa päätökselleen Gazan suhteen.
Egyptin ja Israelin on saatava -
jonkinlainen käytännön järjestely Hamasin kanssa -
antamatta islamistisen mallin voittaa.
Hamasin johtaja Yahiya Sinwar on kumppani sodassa ja rauhassa.
Israel voi puhua hänelle.
Yahiya Sinwar ei ole rauhankumppani.
Kiitos, professori Inbar, herra Oren ja tohtori Winter!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta