Tervetuloa Jerusalem studioon!
Alle kuuden viikon kuluttua -
Israelissa on jälleen parlamenttivaalit.
Vaalikampanjan keskiössä on eroava pääministeri Netanjahu, -
joka ei gallupien mukaan saa tarvittavaa enemmistöä -
uuden hallituksen muodostamiseen.
Tästä aiheesta keskustelevat tänään -
reservin eversti Miri Eisin, -
Israelin imago-, turvallisuus- ja tiedusteluasiantuntija IDC Herzliasta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja Mitchell Barak, Kevoon-tutkimusryhmän johtaja.
Herra Oren, mikä on tilanne?
Kaikki puolueethan ovat jo esittäneet listansa, -
ja tiedämme kunkin puolueen kokoonpanon tulevissa vaaleissa.
Tämä on p-alkuisten sanojen tulva: -
parlamentti, politiikka, puolueet, -
pääministeri ja presidentti, -
joka valitsee pääministeriehdokkaan.
Benjamin Netanjahun edessä voi olla jopa vankilatuomio, -
jos hän saa syytteet, joutuu oikeuteen ja saa lopulta tuomion.
Siihen on vielä pitkä matka, -
mutta se on yksi kampanjaa varjostava skenaario.
Näissä vaaleissa on kyse -
ainoastaan sisäpolitiikasta ja sisäisistä asioista.
Ulkopolitiikalla ja turvallisuuskysymyksillä -
ei ole mitään sijaan näissä vaaleissa.
Silloin kun Gazan rajalla on välikohtauksia, -
äänestäjät kiinnittävät niihin huomiota, -
mutta yleisesti ottaen kyse on siitä, -
saako Netanjahu "luonnollisten kumppaneidensa" kanssa, -
eli oikeiston ja uskonnollisten puolueiden kanssa, -
yli 60 knesset-paikkaa, -
jotka riittäisivät hallituksen muodostamiseen.
Vai onko hän riippuvainen pääkilpailijoistaan, Sinivalkoisista, -
tai Avigdor Liebermanista, joka vei häneltä enemmistön viime kerralla?
Kampanja näyttää siis keskittyvän -
Sinivalkoisten ja Netanjahun johtaman Likudin kilpailuun, -
ja Lieberman on joko naimakaupan välittäjä tai kuninkaantekijä.
Eversti Eisin, mitä mieltä olette?
Suurten blokkien kannatusluvuissa ei näy merkittäviä muutoksia.
Oikeisto- ja vasemmistoblokit -
ovat entisellään.
Pienissä puolueissa -
on kuitenkin tapahtunut merkittäviä muutoksia.
Oikeistossa naisen johtama puolue voi olla merkittävä tekijä.
Suuri oikeistoblokki asetti Ajelet Shakedin kärkiehdokkaaksi, -
ja se voi vaikuttaa asioihin, -
samoin se, että vasemmisto muodosti oman ryhmittymänsä.
Nämä muutokset, ja myös Ehud Barakin fenixmäinen paluu, -
ovat suurempia käänteitä kuin osasimme odottaa huhtikuussa.
Suurissa luvussa ei silti ole odotettavissa muutoksia.
Blokkien sisällä on kuitenkin tapahtunut muutoksia.
Sinivalkoiset vahvistuvat keskustavasemmistossa, -
ja Likud vahvistuu Ajelet Shakedin johtamassa oikeistoliitossa.
Herra Barak, oletteko samaa mieltä?
Näitä vaaleja ei voi analysoida tavallisten kaavojen mukaan, -
koska ne ovat ennennäkemättömät.
Vaaleja ei ole koskaan ollut -
heti toisten perään.
Blokkien välillä ei tapahdu liikettä, -
joten tulos on samansuuntainen.
Tarvitaan siis luovuutta, ettei edessä ole kolmannetkin vaalit.
Tilastollisesti tulossa on tasapeli.
Kampanja on vasta alussa, enkä uskalla arvailla vaalituloksia, -
mutta jos Gantz ja Netanjahu saavat yhtä paljon paikkoja, -
Likudin sisällä muhiva kapina voi yltyä.
Netanjahu haistaa sen jo nyt, -
koska hän on vaatinut kaikkia knesset-jäseniä allekirjoittamaan -
uskollisuuslupauksen siitä, etteivät he yritä kaapata Likudia.
He tietysti allekirjoittivat sen, mutta tuskin vilpittömästi.
Vaalien jälkeen voi tapahtua jotain.
Jos Netanjahu ei saa selvää voittoa, hän on vaikeuksissa.
Miri mainitsi Ehud Barakin, näiden vaalien mustan hevosen.
Jos vaalit päätyvät umpikujaan, -
presidentti Rivlin ja knesset tekevät kaikkensa -
kolmansien vaalien välttämiseksi.
Pitää siis löytää kompromissiehdokas, -
joka voisi ryhtyä väliaikaiseksi pääministeriksi.
Hän yhdistäisi eri voimat yhteishallitukseksi.
Sellainen voisi tulla Likudista.
Jair Lapid sanoi viimeksi suostuvansa hallitukseen -
kenen tahansa likudilaisen kanssa.
Se voi olla myös Ehud Barak, joka on jo ollut pääministeri, -
ulkoministeri, puolustusministeri ja esikuntapäällikkö.
Useimmat israelilaiset pitäisivät ehkä Ehud Barakia pätevämpänä -
kuin Benny Gantzia.
Herra Oren, viime vaalien alla -
monet pienpuolueet pyrkivät yhdistymään.
Suurpuolueet hamusivat gallup-voittoja -
osoittaakseen olevansa vahvoilla hallituksen muodostajaksi.
Kuitenkin lopulta kaikki oli kiinni vain yhdestä puolueesta, -
ja se oli entisen puolustusministerin, Liebermanin, johtama Israel Beiteinu.
Lieberman näyttää olevan taitava poliittinen laskelmoija.
Viimeksi hän kuitenkin epäonnistui.
Hän suositteli Netanjahua hallituksen muodostajaksi.
Hän sanoi esittäneensä Netanjahulle vaatimukset ennen vaaleja -
uhaten uusilla vaaleilla, elleivät ne täyty.
Gallupien mukaan yleisö tukee hänen päätöstään.
Hänen paikkansa kaksin- tai peräti kolminkertaistuvat.
Se todennäköisesti vain lisää hänen vaatimuksiaan.
Antaako Netanjahu hänelle periksi tällä kertaa?
Israelin vaalijärjestelmässä on kaksi seikkaa, -
joista ulkomaisten katsojien on hyvä olla perillä.
Ensinnäkin se, että alle neljä paikkaa ei merkitse mitään.
Jos puolue saa vaikkapa kolme paikkaa, -
se joutuu ulos.
On saatava vähintään neljä paikkaa.
Siksi pienpuolueet joko yhdistyvät tai muodostavat taktisia liittoja -
päästäkseen knessetiin.
Sitten liitot hajoavat.
Viime vaaleissa Liebermanin puoluetta pidettiin uhanalaisena, -
vaikka hän itsekin kannatti muutama vuosi sitten rajan nostoa, -
jotta arabipuolueet jäisivät sen alle, -
mutta sitten arabipuolueet muodostivat yhteislistan.
Kun Lieberman sai viisi paikkaa huhtikuussa, -
hän suositteli ensin Netanjahua hallitustunnustelijaksi.
Se ei tietenkään takaa sitä, että tämä pystyy muodostamaan hallituksen.
Osapuolten vaatimukset ovat ristiriitaisia.
Tietyt koalitiokumppanit kumoavat toinen toisensa.
Lieberman on uskonnonvastainen, -
ja uskonnolliset puolueet vastustavat kaikkea, mitä Lieberman edustaa.
Netanjahu ei saanut heitä saman katon alle.
Hän ei kuitenkaan palannut presidentin luo sanomaan: -
"Epäonnistuin, nyt on jonkun toisen vuoro."
Hän halusi uudet vaalit, ja niin Liebermankin.
Gallupien mukaan Liebermanin peli onnistui.
Hänen paikkamääränsä on noussut viidestä kymmeneen.
Hän saattaa ylpistyä liikaakin, koska hän voi päättää, kuka voittaa.
Jos hän vaatii Likudia ja Sinivalkoisia yhteishallitukseen, -
ne voivat tehdä sen ilman häntäkin.
Jos ne saavat tarpeeksi paikkoja, miksi ne maksaisivat välimiehelle?
Ne samat gallupit, joiden mukaan Lieberman saisi 10 paikkaa, -
lupaavat niille yhteensä vain 59 paikkaa.
Ne eivät siis välttämättä pysty siihen ilman hänen apuaan, -
mutta avuksi voi tulla joku muukin.
Jokin silta näiden kahden suurpuolueen välillä on oltava.
Lähestyäkseen kilpailijaansa ne tarvitsevat -
Liebermanin kaltaisen välittäjän.
Se nähdään vaaleissa.
Eversti Eisin, -
keskustellessamme viime vaalien alla mainitsin sen vaaran, -
että vaalit toistuvat kerta toisensa jälkeen, -
koska hallitusta ei pystytä muodostamaan.
Se on hyvin mahdollista tälläkin kertaa.
Miten ne johtajat, jotka saattavat saada kutsun hallitustunnustelijaksi, -
voisivat välttää sellaisen tilanteen?
Voisivatko he luopua omista periaatteistaan ja vaatimuksistaan -
kaikkien pelkäämän epävarmuustilan välttämiseksi?
Toivottavasti he tekevät sen Israelin hyväksi.
Uskon reaalipolitiikkaan, jossa ihmiset toimivat vastuullisesti, -
ajatellen maan parasta eikä vain oman puolueensa parasta.
Tässä on kuitenkin yksi iso mutta: -
Israelissa on monipuoluejärjestelmä muun muassa juuri siksi, -
että ehdolla on nytkin 39 puoluetta.
Kynnyksen ylittää ehkä kymmenen niistä.
Järjestelmä sallii monimuotoisuuden, -
mutta se vaatii johtajilta kompromisseja.
Kukapa kompromisseja haluaisi tehdä?
Vaalien jälkeen kompromisseja on helpompi tehdä kuin ennen vaaleja.
Siinä vaiheessa on tärkeää se, mitä tapahtuu Netanjahun syytteille, -
vaikka se ei olekaan tärkein kysymys tällä hetkellä.
Siitä tulee tärkeä siinä vaiheessa, kun päätetään, mikä on maan etu.
Katsokaa, mitä tapahtui viime kerralla!
Sen sijaan, että oltaisiin käännytty presidentin puoleen, -
knesset hajotti itse itsensä. Presidentti ei mahtanut mitään.
Se kertoo yhdestä asiasta enemmän kuin mistään muusta.
Toivottavasti olemme viisaampia seuraavalla kerralla.
Periaatteita ei tarvitse muuttaa, ainoastaan päälliköt.
Herra Barak?
Netanjahu olisi voinut saada presidentiltä lisäaikaa.
Hän ei kuitenkaan ottanut sitä riskiä, ettei olisi saanut sitä.
Presidentti Rivlin on villi kortti, Netanjahun painajainen, -
vaikka Rivlin on Likudista.
Hän halusi Elie Wieselin, joka ei ole edes Israelin kansalainen, -
tai Kadiman Meir Shitritin, -
ja kun hän ei saanut heitä, hän ehdotti presidentinviran lakkauttamista.
Kun Gideon Sa'ar palasi Likudiin, hän halusi "Gideon Sa'arin lain", -
jonka mukaan presidentti voi valita hallitustunnustelijaksi -
vain puoluejohtajan. Se ei olisi tehnyt hyvää demokratialle.
Nythän Rivlinillä on täysin vapaat kädet -
ja puolueet saavat suositella hänelle ketä tahtovat.
Rivlin voisi todeta, ettei Netanjahu pysty kokoamaan hallitusta, -
ja valita tehtävään kenet tahansa.
Viimeksi Rivlin kuitenkin piti Netanjahua parhaana vaihtoehtona.
Epäonnistuttuaan Netanjahu ymmärsi, -
ettei myöskään Benny Gantz, Sinivalkoisten johtaja, -
pystyisi muodostamaan hallitusta.
Sen yrittäminen vahingoittaisi -
hänen pitkäaikaista asemaansa Israelin johtajana.
Se tuottaisi ehkä diplomaattisiakin vaikeuksia.
En usko, että Rivlin olisi rohjennut viedä Netanjahulta mahdollisuutta.
Hän oli päässyt lähelle.
Hän olisi luultavasti saanut lisäaikaa.
Netanjahu ei kuitenkaan uskaltanut ottaa riskiä.
Hän on hyvä lietsomaan paniikkia, itselleenkin.
"Tämä on selvitettävä puolenyöhön mennessä, -
koska muuten Rivlin ottaa sen minulta pois."
Rivlin näki sen, eikä lähestynyt yhtäkään knesset-jäsentä, -
joista voisi lain mukaan tulla pääministeri, -
olivatpa ne mistä tahansa puolueesta tai kansanryhmästä.
Kuka tahansa niistä kävisi, jos ne saavat taakseen 61 paikkaa.
Siihen tarvitaan "vastuullinen aikuinen", kuten hepreaksi sanotaan.
En tiedä, onko sellaista 120 knesset-jäsenen joukossa, -
mutta Rivlin voi olla se vastuullinen, joka pakottaa hallituksen yhteen.
Viimeksi Netanjahu pelasi ovelasti.
Hän keksi salaliittoteorian Rivlinistä ja Gideon Sa'arista.
Sellaista salaliittoa ei ollut, -
mutta Rivlinin piti alkaa todistella syyttömyyttään.
Kun Rivlinin piti valita Netanjahun ja jonkun toisen välillä, -
hän toimi Netanjahun odotusten mukaan.
Se toimii kuitenkin vain kerran.
Nyt kaikki ovat kokeneempia ja hyväksyvät Rivlinin päätöksen, -
vaikkei hän antaisi Netanjahulle toista tilaisuutta.
Tällainen peli ei voi jatkua kerta toisensa jälkeen, -
kolmannet vaalit, sitten neljännet...
Ei, vaan tällä kertaa hallitus on muodostettava.
Kuitenkin gallupien mukaan -
suurin osa israelilaisista kannattaa yhä pääministeri Netanjahua.
Se asia ei ole muuttunut.
Ennustetut taloushaasteet lähitulevaisuudessa -
saattavat himmentää pääministerin taloussaavutuksia, -
jotka ovat olleet vaikuttavat.
Aina ratkaisevaa ei kuitenkaan ole se, mitä pääministeri on tehnyt.
Ajoituksella on suuri vaikutus äänestäjiin.
Kommenttinne on totta, mutta harhaanjohtava.
Jos israelilaisilta kysytään, kuka on sopivin pääministeriksi, -
Netanjahun kannatus on suurin.
Noin 45 prosenttia.
35―45 prosenttia, kun toiset saavat 30 prosenttia tai alle.
Mutta viime viikolla israelilaisilta kysyttiin, -
haluatteko Netanjahun pysyvän vai lähtevän, -
ja 51 prosenttia halusi hänen lähtevän.
Jotta hänet voisi voittaa, on tietysti asetettava joku häntä vastaan.
Netanjahu on yhä Israelin suosituin poliitikko.
Se ei luultavasti riitä.
Pääministeriä ei valita suorilla vaaleilla.
Netanjahu pelkää jonkun muun pääsevän hallitustunnustelijaksi.
Se juontaa juurensa vuoteen 1996, -
jolloin hän voitti suorassa vaalissa Shimon Peresin, -
koska hän näytti TV-väittelyssä potentiaaliselta pääministeriltä.
Istuva pääministeri Shimon Peres jätti etulyöntiasemansa käyttämättä -
kohdellessaan Netanjahua tasavertaisena.
Netanjahu pelkää, että Gantzia, Sa'aria tai jotakuta muuta -
aletaan yhtäkkiä pitää potentiaalisena pääministerinä.
Kuten herra Barak sanoi, vaaleihin on vielä niin pitkä aika, -
ettei niiden tuloksia kannata vielä spekuloida.
Näyttää kuitenkin siltä, että ellei Lieberman tee suurta virhettä, -
hän on ensi vaalien kuninkaantekijä.
Se antaa hänelle paljon voimaa ultraortodokseja vastaan.
Tilanne on silti edelleen se, -
ettei kummallakaan ehdokkaalla ole takanaan riittävän suurta blokkia -
enemmistöhallituksen muodostamiseksi. Mistä se johtuu?
Israelissa halutaan löytää kompromissi.
Suuri määrä puolueita edustaa väestöä laajemmin.
Kaksipuoluejärjestelmästä puhutaan nyt kuitenkin yhä enemmän.
En usko, että siihen mennään täällä.
Jotkut ihailevat USA:n mallia, -
mutta Israel ei ole USA eikä Ranska.
Nykyään äänestetään tosin henkilöä -
enemmän kuin puoluetta.
Monipuoluejärjestelmä on kuitenkin tärkeä -
näin monimuotoisessa maassa.
Sitä ei voi ahtaa suurblokkeihin, ja blokkienkin on tehtävä yhteistyötä.
Ongelma on, että kaikki pelkäävät nyt kompromisseja, -
ja mielipiteet kärjistyvät.
Amir otti esiin mielenkiintoisia näkökohtia.
Ehud Barak voitti aikoinaan Netanjahun ja nousi pääministeriksi.
Toinen asia on, että Israelissa -
ei ole presidentiaalista järjestelmää.
USA:n presidentti voi yksin päättää -
esimerkiksi sotaanlähdöstä.
Israelissa se ei ole mahdollista.
Pääministeri on "ensimmäinen tasavertaisten tiimissä".
Jos pääministeri haluaa tehdä sopimuksen tai lähteä sotaan, -
hän tarvitsee kabinettinsa enemmistön tuekseen.
Israel pärjää paremmin, vaikka pääministeri olisi kokematonkin.
Hänellä on tiimi ympärillään.
Kun Netanjahusta tuli pääministeri vuonna 1996, -
hän voitti Shimon Peresin, joka oli kokenut ja arvostettu valtiomies.
Netanjahulla taas oli vähemmän kokemusta -
kuin lähes kellään nykyisistä knesset-jäsenistä.
Monet ovat olleet ministereitä ja turvallisuuskabinetin jäseniä.
Vain Benny Gantz ei ole ollut ministeri.
Netanjahun korkein virka oli varaulkoministeri.
Hänellä ei ollut kokemusta kabinettikokouksista.
Tietyissä olosuhteissa, varsinkin umpikujassa, -
Israelissa voidaan tehdä pääministeri kenestä vain.
Ohjelma on lopuillaan.
Arvioisitteko vielä, mihin olemme menossa, herra Oren?
Suurpuolueet ovat jo itsessään koalitioita.
Likud aloitti pienpuolueiden liittona.
Työväenpuoluekin on -
vanhan työväenpuolueen ja Gesherin liitto.
Ja nyt on Uusi yhdistynyt oikeisto.
Ne ovat jo tehneet kompromisseja -
voidakseen liittyä yhteen.
Ne voivat kuitenkin tehdä lisää kompromisseja.
Yksi musta hevonen on Työväenpuolueen Amir Peretz.
Hän ja Orly Levy voivat tarjota Netanjahulle enemmistön.
Syytteet saatetaan langettaa hallitusneuvottelujen aikaan.
Oikeusprosessi ja poliittinen prosessi saattavat osua samaan aikaan -
loka-marraskuun vaihteeseen. Sekin on ennennäkemätöntä.
Äänestysvilkkaus laskee. Ihmiset ovat kyllästyneet tähän.
Israelilaiset haluavat toimivan hallituksen.
Johtajat eivät halua kolmatta kierrosta. Se olisi heidän loppunsa.
Kompromisseja on siis tulossa. Kyse on vain siitä, mistä niitä tehdään.
Silloin puhutaan suuristakin kysymyksistä.
On kuuma kesä, ja se kuumenee entisestään, -
kun lapset palaavat kouluun ja ihmiset alkavat keskittyä vaaleihin.
Edessä on kova vaalitaistelu 1.―17. syyskuuta.
Likud on tappiolla gallupeissa.
Sillä oli 35 + Kulanun 4 paikkaa, mutta nyt sillä on noin 30.
Sillä ei siis mene niin hyvin kuin sanotaan.
Sinivalkoisetkin ovat tosin menettäneet asemiaan.
Gallupit eivät ole kovin luotettavia, mutta niistä voi päätellä jotain.
Tiedossa on kompromisseja.
Kuten alussa sanoin, tarvitaan uudenlaista ajattelua -
arvioidessamme syyskuun vaaleja.
Aivan niin. Kiitos, eversti Eisin, herra Oren ja herra Barak!
Aika näyttää, mitä tapahtuu syyskuun vaalien lähestyessä.
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta