Tervetuloa Jerusalem studioon!
EU:n ja Israelin suhteissa -
on ollut myötä- ja vastoinkäymisiä.
Euroopan naapurissa sijaitseva juutalaisvaltio osallistuu -
Euroopan urheilu- ja kulttuuritapahtumiin, -
ja kuuluu käytännössä yhtä lailla Eurooppaan kuin Lähi-itäänkin.
Jerusalemilla on pysyvä EU-edustus Brysselissä, -
mutta myös eräs vähemmän tunnettu ryhmä -
pyrkii parantamaan Israelin ja Euroopan suhteita.
Vieraanamme on tänään -
tämän European Coalition for Israel -järjestön johtaja Tomas Sandell, -
sekä analyytikkomme Amir Oren.
Herra Oren, -
Israel on saanut viime vuosina paljon kritiikkiä Euroopan unionilta, -
vaikka Israelin ja Euroopan kauppasuhteet ovat mitä parhaimmat.
Miten paljon Israel huomioi Euroopan unionin -
katto-organisaationa?
Israelillahan on paremmat suhteet jäsenmaihin kuin itse unioniin?
Israelin ja Euroopan maiden suhteilla -
on ollut kiinnostava historia -
sekä kylmän sodan aikaan -
että sen jälkeen.
Israelin piti näet päättää, suuntautuuko se länteen vai itään.
Israel valitsi tietysti lännen, jota johti Yhdysvallat, -
mutta Israelilla oli siteitä brittiläiseen yhteisöön.
Euroopan talousyhteisö oli vasta muotoutumassa -
Ranskan ja Länsi-Saksan hiili- ja teräsyhteisön pohjalta.
Israelilla ja Saksalla on vaikea historia.
Israelin piti siis päättää, -
pyrkiikö se vain kahdenkeskisiin suhteisiin niiden maiden kanssa, -
joista tuli ETY:n ja lopulta EU:n jäseniä, -
ja ylläpitäisikö se poliittisia suhteita Yhdysvaltojen johdolla, -
vai pyrkisikö se parempiin yhteyksiin Brysselin ja Strasbourgin kanssa.
Herra Sandell, miksi perustitte European Coalition for Israelin, -
ja missä määrin se pystyy vaikuttamaan Euroopan unioniin?
Minulta kysytään usein, miksi lähdin siihen suomalaisena, -
ilman juutalaisia juuria -
tai perhesiteitä Israeliin.
Se alkoi vuonna 2001.
Työskentelin EU-toimittajana seitsemän vuotta.
Huomasin, ettei kukaan puhunut juutalaisten puolesta.
Koiran- ja kissanruoillekin oli lobbarinsa, -
mutta juutalaisella kansalla ei ollut ketään.
Antisemitismi oli taas nousussa Euroopassa.
Euroopan komission kuuluisassa tutkimuksessa kysyttiin, -
mikä maa on suurin uhka Lähi-idässä. Vastaus oli: Israel.
Vuonna 2004 Romano Prodin johtama komissio järjesti kriisikokouksen.
En koskaan unohda, mitä Elie Wiesel sanoi siinä kokouksessa.
"Antisemitismiä on aina ollut Euroopassa, -
mutta eniten minua huolettaa se, -
että vaikka holokaustista on 70 vuotta, -
juutalaiset taistelevat edelleen yksin sitä julmaa sairautta vastaan.
Missä ovat kristityt, muslimit, agnostikot ja muut?"
Muutaman kuukauden kuluttua tapasin hänet sattumalta Berliinissä.
Lähestyin häntä hienovaraisesti ja sanoin, -
että nyt meillä on se "kaikkien muiden koalitio".
Olin nelikymppinen ja siinä elämänvaiheessa, jossa mietin, -
mitä tekisin loppuelämäni niin, että saisin jotain hyvää aikaan.
Sain jo nuorena rakkauden juutalaisia ja Israelia kohtaan, -
ja kun näin, ettei kukaan ottanut sitä asiaa esiin, päätin tehdä sen.
En ehkä ole siihen kaikkein pätevin, -
enkä saa sillä ystäviä, rahaa enkä kunniaa, -
mutta se on oikein, ja sitä olen tehnyt 16 vuotta.
Herra Oren, kysyisin viime aikojen tapahtumista.
Juutalaisten historia Euroopassa on tietysti hyvin synkkää.
Kuitenkin myös viime aikoina, -
kun EU:n ulkopolitiikan johtaja Federica Mogherini -
halusi tulla Israeliin tapaamaan pääministeri Netanjahua, -
häntä pidettiin epävirallisesti ei-toivottuna henkilönä, -
koska hän ei suostu muuttamaan kantaansa Iranin ydinohjelmasta -
sekä Israelin ja palestiinalaisten konfliktin ratkaisusta -
Euroopan virallisesti tukeman kahden valtion mallin mukaisesti.
Israelin pääministeri ei välttämättä ole samoilla linjoilla.
Onko tilanne huonontunut, ainakin diplomaattisella tasolla, -
vai onko Brysselin ja Jerusalemin suhteissa tapahtunut -
myönteistäkin kehitystä?
On harmillista, että Federica Mogherinia kohdeltiin niin, -
koska hän tarkoitti hyvää -
ja kulki Brysselin ja Washingtonin edellisten hallintojen jalanjäljissä, -
Obaman hallinnon.
Vain Israelin kanta on muuttunut.
Ja Washingtonin.
Tuona samana vuonna 2001 tapasin muuten Javier Solanan -
juuri 9/11-iskun jälkeen.
Hän oli EU:n ulkopolitiikan johtaja oltuaan sitä ennen Naton pääsihteeri.
Oslon prosessi oli juuri ollut huipussaan.
Se oli ensimmäinen Euroopan johtama rauhanprosessi.
Sitä ennen vain amerikkalaiset toimivat välittäjinä -
Israelin sekä Egyptin, Jordanian ja palestiinalaisten välillä.
Kun Norja aloitti sen ja EU liittyi mukaan, -
ja alkoi Barcelonan prosessi, joka luki Israelin Välimeren maaksi, -
yhteistyö toimi.
Nuoremman Bushin hallinnon aikaan EU:sta tuli kvartetin virallinen jäsen -
Yhdysvaltojen, Venäjän ja YK:n ohella.
EU:lla oli siis virallinen osa siinä prosessissa.
Se jatkui vuosina 2008 ja 2009 Annapolisin prosessina.
Viimeisten kymmenen vuoden aikana -
rauhanprosessi on ollut pysähdyksissä.
Euroopan unioni on siksi jäänyt taka-alalle.
Toivottavasti prosessi taas käynnistyy ja EU saa taas sijaa.
Herra Sandell, mitä mieltä olette tästä, -
ja miten järjestönne on pyrkinyt vaikuttamaan -
EU:n Israelia koskeviin päätöksiin?
Järjestömme tarkoitus on nimenomaan vaikuttaa -
Brysselin päättäjiin.
Vaikka monet kristilliset ryhmät tukevat Israelia teologisesti, -
Raamatun pohjalta, -
harvat ovat poliittisesti aktiivisia.
Sellaiselle työlle oli siis suuri tarve.
Euroopan poliittisen eliitin tietämyksessä on valtavia aukkoja.
En halua olla epäkunnioittava, -
mutta jos Euroopan parlamentilta kysytään, -
miltä Lähi-itä näytti ennen vuotta 1967 tai 1948, -
monet sanoisivat, että täällä oli palestiinalaisvaltio, -
ja juutalaiset kolonialistit tulivat ja varastivat sen maan.
On siis aina aloitettava aivan perusasioista, -
kun yritetään saada tosiasiat kohdalleen.
Euroopan parlamentaarikot eivät siis tunne tätä historiaa, -
niin lyhyt kuin se onkin?
Eivät, mutta en syytä heitä, -
koska he ovat kuulleet vain eurooppalaista narratiivia Lähi-idästä.
Se antaa ymmärtää, -
ettei juutalaisilla ole historiallista oikeutta olla Israelissa.
Unescossa kyseenalaistetaan sekin, -
onko Pyhässä maassa koskaan ollutkaan juutalaisia, -
ja onko juutalaisilla mitään siteitä Jerusalemiin.
Kyse on Lähi-idän historian perusteista -
ja kansainvälisestä laistakin.
On valtava koulutuksellinen haaste saada nämä asiat menemään perille.
Uudella sukupolvella on joko lyhyt muisti -
tai huono yleissivistys asioista, jotka tapahtuivat aivan hiljattain.
Onko kyseessä lyhyt muisti, jos asioista ei tiedetä mitään?
Aivan.
Herra Sandell mainitsi Unescon.
Kuitenkin myös Euroopan unioni on usein ajanut linjaa, -
joka sivuuttaa juutalaisten historialliset siteet Israelin maahan.
Jos juutalaisten historia tässä maassa kyseenalaistetaan, -
käytännössä myös kristinusko ja juutalaisuus kyseenalaistetaan.
Siihen liittyy toinenkin kysymys.
Mikä on Euroopan unioni, -
ja mihin Eurooppa on menossa nyt brexitin aikaan?
Eräät Keski- ja Itä-Euroopan maat muodostavat Visegrad-blokin, -
jolla on kitkaa muiden maiden kanssa.
Millainen on Euroopan instituutioiden kokoonpano, -
komission, parlamentin ja neuvoston, -
ja minkälainen vaikutus tulee maiden pääkaupungeista?
Euroopan instituutioilla on vakituinen henkilöstö, -
mutta linjanvedot tulevat ulkoministeriöistä ja hallituksilta.
Ehkä Brysselin sijaan onkin lobattava Lontoossa, Berliinissä ja Pariisissa.
Herra Sandell, mitä mieltä olette?
Mielenkiintoista, että tämä tuli esiin, -
koska mitä vähemmän EU puuttuu Lähi-idän konfliktiin, sitä parempi.
Sanon sen Euroopan kansalaisena ja veronmaksajana.
Euroopan mukanaolo ei ole ollut kovin rakentavaa.
Euroopan unioni on kuitenkin suurin rahoittaja Lähi-idässä, -
ja erityisesti Israelin ja palestiinalaisten konfliktissa.
Miten se voisi olla poliittisesti passiivinen?
Ainakin läpinäkyvyyttä tarvitaan eurooppalaisten rahojen suhteen.
Nimenomaan.
Euroopan unionin on otettava vastuu niiden rahojen käytöstä.
Se on yksi niistä asioista, joita olemme ajaneet viimeiset 15 vuotta -
vaihtelevalla menestyksellä.
Jos varmistettaisiin, että tukemamme järjestöt ja viranomaiset -
edustavat sellaisia arvoja, -
jotka ovat sopusoinnussa eurooppalaisten arvojen kanssa, -
Lähi-itä olisi nykyään toisenlainen.
Myös Israelin ja palestiinalaishallinnon suhde olisi realistisemmalla pohjalla.
En tarkoita, että EU:n pitäisi vetäytyä Lähi-idästä. Sillä on oma osansa.
En kuitenkaan usko sen oppivan menneisyyden virheistä, -
joten sillä on tuskin mitään arvokasta tarjottavanaan.
Tulette Suomesta, ja Suomella on nyt EU:n kiertävä puheenjohtajuus -
heinäkuusta joulukuuhun.
Pohjoismaat ovat yleisesti niittäneet mainetta -
rauhan edistämisestä ja välitystyöstä.
Mistä se kansojen yhteyden ja rauhan korostaminen tulee?
Se ei liity niinkään Israeliin, -
mutta Suomi on pieni maa, -
jolla on EU-maiden pisin raja Venäjän kanssa.
Se pitää meidät nöyrinä.
Se opettaa meidät sopeutumaan, rakentamaan siltoja -
ja toimimaan diplomaattisesti.
Olemme onnistuneetkin siinä, -
kuten presidentti Ahtisaaren esimerkki osoittaa.
Hänen aloitteensa kannalta oli kuitenkin valitettavaa, -
että yksi hänen työkumppaneistaan osoittautui antisemiitiksi.
Se ei näyttänyt haittaavan hänen urakehitystään -
ennen hänen pääsyään eduskuntaan.
Joka tapauksessa Pohjoismailla on tietynlainen rauhan perinne.
YK:ssa puhutaan "pehmeästä voimasta".
Ruotsi on vielä parempi esimerkki.
No, ensimmäinen YK:n pääsihteeri oli norjalainen, mutta toinen ruotsalainen.
Raoul Wallenbergillä on ollut suuri merkitys, -
ja Emil Sandström johti YK:n jakokomiteaa, -
joka avasi tien juutalaisvaltiolle vuosina 1947 ja 1948.
Norjahan ei kuulu Euroopan unioniin, mutta Suomi kuuluu.
Minusta Suomella ja Israelilla on paljon yhteistä.
Molemmat ovat pieniä maita, joilla on naapurinaan suuria vihollisia.
Herra Oren, -
Euroopan unioni sai alkunsa talousyhteisöstä.
Talous on keskeinen intressi kaikille jäsenmaille, -
alkaen Saksasta ja Ranskasta.
Pitäisikö Euroopan unionin erottaa talous ja ulkopolitiikka toisistaan -
ja jättää ulkopolitiikka jäsenvaltioille itselleen -
pitäen kuitenkin kiinni suuren yhtenäisen talousalueen hyödyistä?
Talousyhteisö oli tosiaan olemassa ennen EU:n yhteistä ulkopolitiikkaa, -
joka on itse asiassa melko uusi ilmiö.
Tietyt puolueet tietyissä jäsenmaissa -
ajavat EU:n instituutioissa lainsäädäntöä -
Israelin miehittämiltä alueilta tulevien tuotteiden merkitsemiseksi.
On siis vaikea erottaa, ei vain omenat appelsiineista, -
vaan myös ne omenat ja appelsiinit ulkopolitiikasta.
Olen samaa mieltä.
Tuo keskustelu kiistellyiltä alueilta tulevien tuotteiden merkitsemisestä -
olikin näiden 15 vuoden aallonpohja.
Tulin juuri Berliinistä, jossa tapasin -
yhden viime vuosikymmenten merkittävimmistä poliitikoista.
Minua huolestuttaa se kylmyys Israelia kohtaan.
Kestä siis puhutte?
Puhun Saksan liittopäivien puhemiehestä Wolfgang Schäublesta.
On suuri koulutuksellinen haaste -
rakentaa silta holokaustin ja vuoden 1948 tapahtumien välille.
Eurooppalaisen narratiivin mukaan -
Auswitchin vapautuspäivä 27.1.1945 oli merkittävä päivä, -
ja kertomus päättyy siihen.
Se on kuin pysäyttäisi Pelastakaa sotamies Ryan -elokuvan puoliväliin.
Jotta ymmärtäisimme toisen maailmansodan tapahtumat, -
täytyy ymmärtää niiden yhteys juutalaisvaltion jälleensyntymiseen.
Siinä Euroopan valtavirta epäonnistuu surkeasti.
Eräillä nationalistisilla puolueilla on ehkä enemmän toivoa ymmärtää se.
Ratkaisu siihen, mitä tapahtui juutalaisille holokaustissa, -
ei ole Euroopan unioni, vaan Israelin valtio.
Heidän pitäisi nähdä vivahteet -
ja osata tehdä ero Israelin poliittisen linjan ja hallituksen -
sekä Israelin valtion ja kansan välille.
Eivät kaikki israelilaiset kannata -
kaikkien hallitustensa kaikkia päätöksiä.
Eurooppalaiset vihaavat ylimalkaisesti koko Israelia -
joidenkin toimintatapojen takia, -
ja se masentaa niitäkin israelilaisia, jotka eivät itsekään kannata niitä.
Viimeisimmissä europarlamenttivaaleissa -
tapahtui merkittävä muutos aiempiin parlamentteihin nähden.
Painopiste siirtyi keskustavasemmistosta -
keskustaoikeistoon ja oikeistoon.
Millainen vaikutus sillä on -
Euroopan unionin ja sen jäsenmaiden tulevaisuuteen?
Onko se seurausta Euroopan unionin sekaantumisesta -
kansallisvaltioiden sisäisiin asioihin, -
vaikka valtiot haluaisivat määritellä itse identiteettinsä?
Vastaus on yksinkertainen: maahanmuuttokriisi -
ja suuren yleisön vieraantuminen Brysselin poliittisesta eliitistä, -
ja ehkä myös Berliinin.
Miten se vaikuttaa EU:n ja Israelin suhteisiin?
Se on herkkää aluetta, kuten tiedätte.
Eräät kansallismieliset puolueet ovat Euroopan Israel-myönteisimpiä, -
mutta joillakin on hyvin ongelmallinen historia.
Järjestöltämme ja Israelin hallitukselta menee aikansa nähdä, -
kuka kukin on, ja missä menee rajat.
Keiden kanssa voimme tehdä yhteistyötä, ja keitä pitää välttää.
On kiistatonta, -
että viime vuosikymmenten merkittävimmät tapahtumat -
liittyvät muslimeihin tai arabeihin: -
9/11 ja massamuutto.
Unohtamatta terrori-iskuja Pariisissa, Lontoossa, Manchesterissa...
9/11 edustaa siis al-Qaidaa, Isisiä ja kaikkea sitä.
Maahanmuuttajia ei silti pidä syyttää terroristien teoista, -
vaikka nämä olisivat samaa uskontoa tai kansallisuutta.
Sillä on kuitenkin vaikutuksensa Euroopan väestöön.
Aiemmatkaan maahanmuuttajat, kuten Saksan turkkilaiset, -
eivät ole täysin integroituneet yhteiskuntaan, -
vaan pitäneet lujasti kiinni omasta identiteetistään.
Turkkihan ei ole EU-maa, ja se on yksi EU:n ulkopolitiikan ongelmista.
Reaktiot ovat luonnollisia, mutta ovatko ne menneet liian pitkälle?
Kaksi vuotta sitten sanottiin, että tilanne on hallinnassa.
Angela Merkel sanoi: "Selviämme kyllä siitä!"
Nykyään sosiaalidemokraatitkin sanovat, -
että tilanne on arvioitava uudelleen.
Tanskan sosiaalidemokraatit voittivat vaalit -
erittäin kovalla maahanmuuttolinjallaan.
Siitä on tullut valtavirtaa.
On mielenkiintoista nähdä, miten se näkyy uudessa komissiossa.
Määrä muuttuu lopulta laaduksi.
Periaatteessa kaikki ovat tervetulleita, mutta siitä tulee ongelma, -
jos miljoonat käyttävät sitä vieraanvaraisuutta hyväkseen.
Herra Sandell, -
millaiset mahdollisuudet järjestöllänne on vaikuttaa asioihin, -
kun niin monet järjestöt vetävät päinvastaiseen suuntaan?
Ne syyttävät Israelia kansainvälisen lain rikkomisesta -
ja niin edelleen.
Onko järjestöllänne jokin sellainen paikka tai mahdollisuus, -
jossa se voi saada aikaan muutoksen -
Euroopan linjassa Israelia kohtaan?
Jos verrataan työtämme vastaavaan työhön Yhdysvalloissa, -
on kun vertaisi Venusta ja Marsia.
USA:ssa asian kannatus on noin 35 prosenttia väestöstä, -
mutta Euroopassa tuskin 3 prosenttia.
Meidän työssämme ei ole kyse valtapolitiikasta -
eikä parhaimpien PR-edustajien palkkaamisesta tulosten saamiseksi.
Teemme sen, koska se on oikein.
Teemme sen riippumatta siitä, saammeko tuloksia vai emme.
Emme saa rahoitusta miltään hallitukselta tai muualta.
Teemme sen, koska uskomme sen olevan -
tavallisten eurooppalaisten ja sivilisaatiomme etujen mukaista.
Se riittää meille.
Kysyisin vielä lopuksi, mihin Eurooppa on menossa, -
ja mihin järjestönne on menossa?
Euroopan tilanne ei ole menossa helpompaan suuntaan.
Ellei suunta muutu dramaattisesti, tulossa on suuria vaikeuksia.
Meidän on välitettävä toivon sanomaa.
Kyse on myös identiteetistämme.
Keitä olemme? Mikä tekee Euroopasta Euroopan?
Millainen side meillä on Jerusalemiin?
Vasta kun tiedämme, keitä olemme, -
voimme vastata näihin eksistentiaalisiin kysymyksiin -
ja löytää tien myös tulevaisuuteen.
Kiitos, Tomas Sandell, että tulitte vieraaksemme, -
vaikka teillä on kiireinen aikataulu täällä Israelissa.
Kiitos myös teille, Amir Oren!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta