Tervetuloa Jerusalem studioon!
Lähi-itä, tarkemmin sanottuna Israel, -
on Jeesuksen ja kristinuskon -
syntymäpaikka.
Kristityillä ei silti ole uskonnonvapautta -
useimmissa Lähi-idän maissa.
He kärsivät vainosta ja syrjinnästä joko hallintojen tai yksilöiden taholta.
Tästä keskustelevat Chris Mitchell, CBN:n Lähi-idän toimituksen johtaja, -
analyytikkomme Amir Oren, -
Michael Kerem, Lähi-idän ja islamin asiantuntija, -
sekä tohtori Susanna Kokkonen, -
Hope for Persecuted Peoples -järjestön kansainvälinen johtaja.
Herra Oren, kertoisitteko kristittyjen vainoista Lähi-idässä?
Lähi-itä on -
eri kansojen, heimojen, uskontojen ja etnisten ryhmien sekoitus.
Vaikka kaikki sai alkunsa -
juutalaiskristillisestä perinteestä, -
hallitsevat väestöryhmät ovat nyt arabeja, -
ja arabien keskuudessa nimenomaan muslimit.
Uskonnollisille muslimeille islam on totalitaarinen uskonto, -
ja heidän mukaansa jokaista islamilaista maata -
pitäisi hallita islamin lakien mukaisesti.
Siksi he eivät ole suvaitsevaisia muita uskontoja kohtaan, -
eivät varsinkaan sellaisia, jotka käännyttävät muslimeja, -
kuten kristinusko.
Kristittyjen vainoista kertovista maailmankartoista näkyy, -
että kristittyjä vähemmistöjä vainotaan erityisesti muslimimaissa, -
varsinkin Lähi-idässä, mutta myös Aasiassa ja Afrikassa.
Ulkovaltojen tulisi aina pitää silmällä niitä hallintoja, -
jotka eivät pidä kurissa niitä ryhmiä, jotka vainoavat kristittyjä.
Ja joskus itse hallinnotkin vainoavat kristittyjä.
Herra Mitchell, olette pitkään raportoinut Lähi-idän kristityistä.
Sata vuotta sitten 20 prosenttia Lähi-idän väestöstä oli kristittyjä.
Nykyään heitä on 2―4 prosenttia.
Tilastot ovat tosin ristiriitaisia.
Mistä tämä väheneminen johtuu?
Sehän ei johdu vain väestökehityksestä.
Syynä on etenkin radikaalin islamin nousu, -
joka on kiihtynyt viime vuosina -
Isisin noustua vuonna 2014.
Olimme Syyriassa ja Pohjois-Irakissa -
Isisin vallattua siellä suuria alueita.
Kristityt pakenivat henkensä edestä.
Se on viime vuosien suurimpia tragedioita.
Esimerkiksi Qaraqoshista pakeni 60 000 kristittyä.
Kurdien peshmerga vapautti sen.
Kristittyjen on kuitenkin lähes mahdotonta palata sinne.
Heidän kotinsa on tuhottu ja kirkot turmeltu.
Radikaalit islamistit yrittävät hävittää kristityt niiltä alueilta.
Herra Kerem, olette matkustellut laajasti Lähi-idässä -
ja työskennellyt kristittyjen yhteisöjen parissa.
Olette nähnyt omakohtaisesti kristittyjen vaikeudet.
Miten kristityt vastaavat kohtaamaansa vainoon?
Joskus heidän on pakko lähteä alueelta.
Siihen vainoajat usein pyrkivätkin, -
oli kyse arabinationalismista, sunni-islamista tai šiia-islamista.
Monet yrittävät kuitenkin pysyä kodeissaan ja jatkaa työtään.
Tässä on kaksi tasoa: hallinnollinen taso, -
ja toisaalta henkilökohtainen kulttuuri- ja perhetaso.
Perinteisillä kristityillä on oma paikkansa yhteiskunnassa, -
vaikka heidän oikeutensa ovat rajalliset.
Mutta jos muslimi päättää seurata Jeesusta, dynamiikka on toisenlainen.
Hallinnollisella tasolla -
suurin osa maista on sitoutunut YK:n ihmisoikeuksien julistukseen, -
mutta käytännössä niitä oikeuksia ei aina myönnetä -
entisille muslimeille, jotka ovat päättäneet seurata Jeesusta.
Useimmissa maissa siitä rangaistaan kuolemalla.
Tohtori Kokkonen, -
länsimaailma on ollut perinteisesti kristillinen, -
tai ainakin se on institutionaalisesti esiintynyt kristillisenä yhteiskuntana.
Nykyään se tekee niin huomattavasti vähemmän.
Onko se yksi syy siihen, -
ettei vainotuilla kristityillä ole enää kansainvälistä suojelijaa, -
joka panisi kristittyjä vainoavat hallinnot ja ryhmät vastuuseen?
Niin. Vuonna 2015, kun Lähi-idästä tuli pakolaisvyöry Eurooppaan, -
poliittiset johtajat hokivat, -
ettemme voi syrjiä ketään uskonnon perusteella, -
ja siksi muslimeja on otettava vastaan.
Silti turvapaikan saaneissa on tuskin lainkaan jesidejä, -
jotka ovat vainottu vähemmistö kansanmurhan partaalla, -
eikä myöskään kristittyjä.
Olen tutustunut tilanteeseen omakohtaisesti.
Havaitsin, että vaikka he pääsisivätkin vaikkapa Saksaan tai Suomeen, -
kristittyjen on vaikea asua vastaanottokeskuksissa, -
koska heidän vainoamisensa jatkuu sielläkin, -
eikä viranomaisillamme ole mitään käsitystä uskonnon merkityksestä -
heidän jokapäiväisessä elämässään.
Siksi nämä ihmiset, jotka ovat onnistuneet pakenemaan vainoa, -
eivät saa minkäänlaista suojelua kohdatessaan jälleen -
samanlaista väkivaltaa ja syrjintää kuin kotimaissaan.
Mielestäni Euroopan hallitusten pitäisi ottaa siitä vastuu.
Kyse ei ole vain kristittyjen arvojen puolustamisesta, -
jotka Eurooppa on pitkälti hylännyt, -
vaan myös ihmisoikeuksista.
Kristityt ovat Lähi-idän vainotuin vähemmistö.
Heidän suojelemisensa olisi siis velvollisuutemme -
jo ihmisoikeussopimustenkin pohjalta.
Keskustelisin seuraavaksi palestiinalaisalueista.
Otetaan esimerkiksi Länsirannan Ramallahin kaupunki, -
joka on palestiinalaishallinnon pääkaupunki.
Harva tietää, että se on ollut kristittyvaltainen kaupunki.
Nykyään, -
vuosien kuluttua PLO:n otettua sen haltuunsa, -
kristittyjä on alle 20 prosenttia.
Ennen kristittyjä oli yli 80 prosenttia.
Miten se on mahdollista?
Jos katsotaan suur-Jerusalemin aluetta, -
jonka pohjoisosaksi Ramallah voidaan lukea, -
ja Betlehem ja Beit Jala sen eteläosaksi, -
niin tottakai pyhään kaupunkiin on keskittynyt paljon kristittyjä.
Kun Jasser Arafat alkoi johtaa palestiinalaisten kansallisliikettä, -
hänen piti käsitellä sekä sisäisiä ongelmia -
että taistelua Israelia vastaan.
Hän keksi iskulauseen "sekulaarinen Palestiina" -
ja lupaili tasa-arvoa muslimeille, kristityille ja juutalaisille.
Se oli propagandaa. Hän ei ollut tosissaan.
Monissa paikoissa muslimit yrittävät ajaa kristittyjä pois.
Kristittyjä on muuttanut etenkin Latinalaiseen Amerikkaan.
Esimerkiksi Argentiinassa on kristittyjen yhteisöjä, -
joiden juuret ovat Ramallassa, Betlehemissä tai Beit Jalassa.
1970-luvun alussa Israelillakin oli ohjelma, -
jolla se kannusti palestiinalaisia lähtemään -
heidän uskonnostaan riippumatta.
Valitettavasti useimmat niistä, jotka tarttuivat tarjoukseen, -
olivat kristittyjä, -
joilla oli jo perhettä esimerkiksi Latinalaisessa Amerikassa.
Nyt Israel pahoittelee alueiden muslimivaltaisuutta.
Emme ole edes käsitelleet sunnien ja šiiojen -
sekä sekulaaristen ja uskonnollisten suhteita, -
mutta kristittyjen määrä suhteessa muslimeihin -
on romahtanut arabimaailmassa.
Itsekin mediaa edustavana sanoisin, että siitä on vaikea raportoida.
Monet kristityt varoittivat Oslon prosessista, -
koska he tiesivät, että näin kävisi.
Tilastot puhuvat karua kieltä Betlehemistä ja Ramallahista.
Noiden alueiden kristityt eivät mielellään puhu tilanteestaan.
He pelkäävät kostoa ja hyökkäyksiä perhettään vastaan.
Heidän henkilöllisyytensä voidaan tietysti salata, -
mutta he pelkäävät silti.
Huomauttaisin, mitä tapahtui Menachem Beginin kaudella -
1970-luvun lopussa ja 1980-luvun alussa.
Vaikka Beginillä itsellään oli huonoja kokemuksia Itä-Euroopan kristityistä, -
hän koki, että Israelilla oli vastuu Libanonin kristityistä.
Se oli yksi vuoden 1982 Libanonin sodan syistä.
Seurauksena oli valitettavasti yhteydet falangisteihin, -
jotka eivät olleet niin viattomia kuin Begin halusi uskoa.
Toivottavaa olisi, -
että mikäli palestiinalaisvaltio tulee Israelin rinnalle, -
Israel kokisi samanlaista vastuuta Palestiinan kristityistä, -
koska vähemmistön suojelua ei voi jättää palestiinalaisten varaan.
Myös Gazassa kristityt kärsivät päivittäisestä vainosta.
Islamistijärjestö Hamas vaatii heitä noudattamaan islamin sääntöjä, -
mikä vaikeuttaa heidän asemaansa.
Sama koskee Egyptin kopteja.
Hamas ottaa vaikutteensa Egyptin Muslimiveljeskunnalta, -
joka vainoaa kopteja.
Myös Libanon, joka perustettiin 1920-luvun alussa, -
oli kristittyvaltainen maa.
Nykyään kristityt ovat siellä vähemmistö.
Herra Kerem, pari viikkoa sitten raportoitiin kristittyjen vainoista.
Sen mukaan 1,5―2,5 miljoonaa kristittyä on murhattu -
30 vuoden kuluessa viime vuosisadan alussa.
He olivat turkkilaisia ja armenialaisia kristittyjä -
ennen osmanien aikaa ja pian sen jälkeen.
Jotkut sanovat sitä kansanmurhaksi ja jotkut eivät, -
mutta se on joka tapauksessa hirvittävä rikos, joka on sivuutettu, -
koska heidät tapettiin vain siksi, että he olivat kristittyjä.
Viittaatte Benny Morrisin ja Dror Ze'evin kirjaan -
The Thirty-Year Genocide, "30-vuotinen kansanmurha".
Suurin osa tietääkin armenialaisten kansanmurhasta -
ensimmäisen maailmansodan aikana, -
mutta kirja käsittelee pidempää ajanjaksoa 1894―1924, -
jonka aikana murhattiin -
kreikkalaisia, syyrialaisia, armenialaisia ja muita kristittyjä.
Se on erinomainen teos, josta tulee varmasti tärkeä tietolähde.
Benny Morris teki huolellista taustatutkimusta -
ja häneen luotetaan monissa piireissä.
Kaikkien pitäisi lukea se.
Ensimmäinen maailmansota muovasi nykyisen Lähi-idän.
He näkivät, mitä kukaan muu ei nähnyt, ja julkaisivat sen.
Ehkä jopa 2,5 miljoonaa ihmistä murhattiin.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen -
Lähi-idässä vaikutti lähinnä arabinationalismi.
1990-luvulla, ja ehkä sitä ennenkin Iranin šiiavallankumouksen myötä, -
arabismi alkoi väistyä taka-alalle, -
ja islamismi alkoi astua eturiviin.
Sen myötä vainot lisääntyivät.
Arabinationalismi ei suhtautunut kristittyihin kovin myönteisesti, -
mutta kristityt olivat itsekin siinä mukana.
Kun islamismi nousi arabismia tärkeämmäksi, -
Lähi-itä muuttui dramaattisesti.
Länsirannan kristityt ovat sanoneet minulle, -
että heitä on enää vain yksi prosentti Länsirannan väestöstä, -
ja luku pienenee edelleen.
Joillain alueilla heitä on 5―10 prosenttia, -
mutta koko Länsirannalla vain 1―2 prosenttia.
Jos väestöön lasketaan juutalaiset, se tarkoittaisi 400 000 kristittyä.
Tohtori Kokkonen, kun Isis astui kuvioihin, -
ja kristittyjen kansanmurha tapahtui maailman silmien edessä, -
kansainvälinen yhteisö ei ollut täysin välinpitämätön.
Se käytti sotilaallisia ja muita keinoja.
Entä nyt Isisin jälkeisenä aikana, -
kun Isisistä on jäljellä vain rippeitä eri alueilla, -
kuten Siinailla, jossa se yhä iskee kristittyjä vastaan?
Tajuaako kansainvälinen yhteisö, -
missä määrin kristittyjä vainotaan muslimimaissa?
Se ei joko tajua sitä, tai ei vain halua tunnustaa sitä.
Kaikki muut vastaavat tilanteet, kuten muslimien pako Aasiassa, -
tai moskeijoiden pommitukset ja niin edelleen, -
ovat saaneet paljon julkisuutta.
Niistä on tullut tärkeitä puheenaiheita länsimaiden mediassa ja politiikassa.
Kun kyse on kristityistä, kukaan ei näytä välittävän.
Ja kun olen puhunut kristittyjen kansanmurhista ja vainoista, -
ihmiset yllättyvät kuullessaan tilastoja.
Useimmat eivät tiedä, miten paljon maailmassa on vainottuja kristittyjä.
Ja mitä tulee erityisesti Isisin tapaukseen, -
ehkä maailma on jo jättänyt sen taakseen, -
ja entiseen tilanteeseen palaaminen ei kiinnosta samalla tavalla kuin se, -
kun jesidit olivat loukussa Sinjarin vuorella.
Koko ajan tapahtuu niin paljon.
Mainitsen erään lupaavan merkin Israelissa.
Arabikevään, Syyrian tapahtumien ja Isisin vuoksi -
Israelin arabiyhteisön johtajat ovat sanoneet viime aikoina, -
että islamilaisen liikkeen, -
Muslimiveljeskunnan haaran, -
vaikutusvalta täällä on heikentynyt merkittävästi.
Israelin arabit, jotka olivat sotaisia muutama vuosi sitten, -
ovat nyt maltillisempia ja realistisempia.
He eivät ole enää niin kiivaita taistelussaan muita uskontoja, -
varsinkaan kristinskoa vastaan.
Israelissa on kuitenkin juutalaisia huligaaneja, -
jotka turmelevat kirkkoja -
ja osoittavat mieltään uskonnollisia kokouksia vastaan.
Ei siis ole syytä liialliseen optimismiin, -
mutta kehityssuunta on hyvä.
Kysyisin tuosta aiheesta.
Herra Mitchell, -
Israelissa on kaksi järjestäytynyttä ääriuskonnollista oikeistoryhmää.
Toinen niistä on Jad Leachim, -
joka vastustaa kiihkeästi kristillistä elämäntapaa -
ja seka-avioliittoja.
Se vastustaa ennen kaikkea juutalaisia, -
jotka haluaisivat uskoa Jeesukseen.
Pari viikkoa sitten Binjan Klalissa oli messiaaninen ylistyskokous, -
jota toinen niistä ryhmistä tuli häiritsemään.
Kertoisitteko siitä lisää? Millainen haaste se on Israelille -
sekä Israelin kristitylle ja messiaaniselle yhteisölle?
Pari viikkoa sitten -
tämä ryhmä häiritsi -
messiaanista ylistyskokousta -
uhkaillen ja sylkien ihmisiä.
Se oli erityisen törkeä tapaus.
Poliisilla oli vaikeuksia saada ryhmää kuriin.
Se taisi kestää melkein seitsemän tuntia.
Messiaanisten asema on tukala.
Viimeisten 15―20 vuoden aikana -
he ovat saaneet lisää yleistä hyväksyntää Israelin yhteiskunnassa, -
mutta kuten sanottu, tietyt ryhmät hyökkäävät heitä vastaan.
He kärsivät tietynlaisesta syrjinnästä.
Kommentoisin siihen, mitä tohtori Kokkonen sanoi.
Läntisellä kristikunnalla ei näytä olevan mitään sidettä -
Lähi-idän vainottuihin kristittyihin.
On masentavaa raportoida heidän kärsimyksistään, -
kun länsimaiden kristityt eivät herää tukemaan heitä -
ja rukoilemaan heidän puolestaan.
Eräs Israelin juutalainen hallintoviranomainen sanoi minulle, -
että kun juutalaiset ovat pulassa jossain päin maailmaa, -
Israel lähettää helikopterin, lääkintätiimin, rahaa ja apua, -
mutta kun kristityt ovat pulassa, -
kristityt maat eivät tee mitään.
Hepreassa sellaiselle yhteisvastuulle on oma sanansa.
Kristityt eivät näytä tuntevan yhteisvastuuta -
varsinkaan Lähi-idän kristittyjä kohtaan.
He ihmettelevät sellaista solidaarisuutta.
Liittyykö se katolilaisten ja protestanttien kiistoihin?
Olen miettinyt sitä, mutta en usko.
Ne kuilut eivät ole enää niin syvät kuin ennen.
Se liittyy enemmän siihen, etteivät länsimaalaiset halua suosia ketään.
Tasa-arvo ja puolueettomuus ovat niin tärkeitä, -
että niiden vuoksi mennään jopa toiseen äärimmäisyyteen.
Tai sitten se liittyy siihen, että länsimaailma keskittyy talouteen -
turvallisuuden sijaan.
He eivät koe sitä tärkeäksi.
Emme kuitenkaan voi tuomita muita.
Tohtori Kokkonen, mitä mieltä olette?
Länsimainen kristikunta keskittyy siihen, -
mitä usko antaa meille -
sen sijaan, mitä meidän pitäisi antaa -
Jumalalle ja muille ihmisille uskomme vuoksi.
Sekä Vanha että Uusi testamentti opettavat selvästi siitä vastuusta.
Jos jokin ruumiinosa kärsii, koko ruumis kärsii.
Monissa seurakunnissa ei koskaan rukoilla -
vainottujen kristittyjen puolesta.
Sen on muututtava, koska eteemme tulee kysymyksiä, -
joissa olemme eri mieltä laajemman yhteiskunnan kanssa.
Herra Mitchell, herääkö kansainvälinen yhteisö -
kuten se teki vuonna 2014 Isisin aikaan?
Toteuttaako se valvontaoperaatioita?
Herääkö kristikunta vastaamaan niihin haasteisiin, -
joita kohtaamme täällä Lähi-idässä?
Toivon niin.
Juuri sitä työtä tohtori Kokkonen nyt tekee uuden järjestönsä kautta.
Hänellä on ainutlaatuinen ja pitkä kokemus Jad Vashemista.
Hän herättelee maailman kristittyjä näkemään -
veljiensä ja sisariensa ahdingon.
Maailman kristittyjen on autettava heitä ja rukoiltava heidän puolestaan.
Israel auttaa vainottuja kristittyjä, -
koska evankeliset ovat sen suurimpia tukijoita maailmalla.
Kiitos, herra Mitchell, herra Oren, herra Kerem ja tohtori Kokkonen!
Kiitos katsojillekin!
Rukoilkaa Lähi-idän vainottujen kristittyjen puolesta!
Näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta