Tere tulemast saatesse!
Lähis-Ida, täpsemalt Iisrael,
on Jeesuse ja kristluse sünnipaik.
Kristlastel pole siiski usuvabadust
enamikes Lähis-Ida maades.
Nad kannatavad tagakiusu ja diskrimieerimist
kas valitsuste või üksikisikute poolt.
Stuudios on Chris Mitchell, CBN-i Lähis-Ida büroo juht,
TV7 analüütik Amir Oren,
Michael Kerem, Lähis-Ida ja islamiasjade analüütik,
ja dr Susanna Kokkonen,
ühenduse Hope for Persecuted Peoples rahvusvaheline juht.
Hr Oren, rääkige viimastest arengutest kristlaste tagakiusu vallas Lähis-Idas?
Lähis-Ida on eri rahvaste, hõimude,
uskude ja rahvarühmade segu.
Kuigi kõik algas
juudi-kristlikust traditsioonist,
on nüüd valitsevateks rahvusrühmadeks araablased
ja araablaste seas just moslemid.
Usklikele moslemitele on islam totalitaarusk,
ja nende arusaamise kohaselt tuleks kõiki islamimaid
valitseda islamiusu seaduste järgi.
Seepärast pole nad sallivad teiste uskude suhtes,
eriti selliste, mis moslemeid teise usku pööravad,
nagu kristlus.
Kristlasi taga kiusavate maade nimistus näeb,
et kristlikke vähemusi kiusatakse eriliselt taga just moslemimaades,
eriti Lähis-Idas, aga ka Aasias ja Aafrikas.
Välisjõud ja teised valitsused peaksid alati jälgima neid valitsusi,
kes ei hoia vaos neid rühmitusi, mis kristlasi taga kiusavad.
Vahel kiusavad ka valitsused ise kristlasi taga.
Hr Mitchell, olete kaua aega Lähis-Ida kristlaste teemat kajastanud.
Saja aasta eest olid 20 % Lähis-Ida rahvastikust kristlased.
Nüüd on neid 2-4 protsenti.
Kuigi statistika on vastuoluline.
Millest see vähenemine johtub?
See pole seotud üksnes demograafilise arenguga.
Põhjuseks on siiski radikaalse islami tõus,
mis on viimastel aastatel intensiivistunud
seoses ISISe esiletõusuga 2014. a.
Olime Süürias ja Põhja-Iraagis,
kui ISIS oli seal suuri alu vallutanud.
Kristlasd põgenesid oma elu pärast.
See on viimaste aastate suurimaid tragöödiaid.
Näiteks Qaraqoshist põgenes 60 000 kristlast.
Kurdide peshmerga võitlejad vabastasid linna.
Kristlastel on siiski peaaegu võimatu sinna naasta.
Taristu ja kodud on hävitatud ning kirikud lõhutud.
Radikaalsed islamistid püüavad neilt aladelt kristlasi hävitada.
Hr Kerem, olete Lähis-Idas palju ringi reisinud
ja töötanud kristlaste kogukondadega.
Olete kristlaste raskusi oma silmaga näinud.
Kuidas tegelevad kristlased tagakiusuga, mida kohtavad?
Vahel peavad nad lahkuma.
Seda tagakiusajad taotlevadki,
olgu tegu araabia natsionalismi, sunniitliku või šiiitliku islamiga.
Paljud püüavad siiski kohale jääda ning jätkata oma elu ja tööd.
Siin on kaks tasandit - valitsuse tasand
ning samas isiklik kultuuriline ja perekondlik tasand.
Traditsioonilistel kristlastel on ühiskonnas oma koht,
kuigi nende õigused on piiratud.
Aga kui moslem otsustab järgida Jeesust, on teine dünaamika.
Valitsuse tasandil
on enamik maid sidunud end ÜRO Inimõiguste deklaratsiooniga,
kuid argitasandil ei kohaldata neid õigusi alati endistele moslemitele,
kes on otsustanud Jeesust järgida.
Enamikes maades ootab selle eest surmanuhtlus.
Dr Kokkonen,
läänemaailm on olnud traditsiooniliselt kristlik
või vähemalt on institutsionaalselt kristliku ühiskonnana esinetud.
Täna näeb seda tunduvalt vähem.
Kas see on üks põhjuseid,
miks tagakiusatud kristlastel pole enam rahvusvahelist kaitsjat,
kes kristlasi tagakiusavad valitsused ja rühmitused vastutusele võtaks?
Jah. 2015. a, kui Lähis-Idast saabus Euroopasse põgeniketulv,
korrutasid poliitjuhid,
et me ei tohi kedagi usu alusel diskrimineerida,
ja seepärast tuleb moslemeid vastu võtta.
Ometi on asüülisaajate seas vaevu jesiide,
kes on genotsiidi lävel tagakiusatud kogukond,
ega ka kristlasi.
Olen omal käel olukorraga tutvunud.
Leidsin, et kui nad isegi jõuavad Saksamaale või Soome,
on kristlastel raske elada absorptsioonikeskustes,
kuna nende tagakiusamine jätkub ka seal,
ning meie võimudel pole mingit arusaama
usu rollist nende igapäevaelus.
Seepärast ei leia need,
kel õnnestus tagakiusu eest põgeneda, mingit kaitset,
kui nad kohtavad taas sama vägivalda ja diskrimineerimist
nagu kodumaalgi.
Minu meelest peaksid Euroopa valitsused
selle eest vastutuse võtma.
Asi pole üksnes kristlike väärtuste kaitsmises,
mille Euroopa on täiesti hüljanud,
vaid ka inimõigustes.
Kristlased on Lähis-Ida tagakiusatuim vähemus.
Nende kaitsmine oleks seega meie kohus,
juba inimõiguslepingute alusel.
Vestleksin järgmiseks palestiinlaste alade teemal.
Võtame näiteks Ramallah' linna Läänekaldal,
mis on Palestiina omavalitsuse pealinn.
Vähesed teavad, et kunagi domineerisid seal kristlased.
Tänapäeval,
aastaid pärast seda, kui PLO seal kontrolli haaras,
on kristlasi alla 20 %.
Varem oli kristlasi üle 80 protsendi.
Kuidas see võimalik on?
Kui vaadata Suur-Jeruusalemma piirkonda,
mille põhjaosaks võiks pidada Ramallah't,
ning Petlemma ja Beit Jala'd selle lõunaosaks,
siis muidugi on pühasse linna palju kristlasi kontsentreerunud.
Kui Yasser Arafat asus palestiinlaste rahvusliikumist juhtima,
pidi ta tegelema nii siseprobleemide
kui Iisraeli vastu võitlemisega.
Ta mõtles välja loosungi "sekulaarne Palestiina"
ja lubas võrdõiguslikkust moslemitele, kristlastele ja juutidele.
See oli propaganda. Ta ei mõelnud seda tõsiselt.
Paljudes kohtades püüavad moslemid kristlasi välja ajada.
Kristlasi on kolinud eriti palju Ladina-Ameerikasse.
Näiteks Argentiinas on kristlaste kogukondi,
mille juured on Ramallah's, Petlemmas ja Beit Jalas.
1970. aastate algul oli ka Iisraelil programm,
millega kannustati palestiinlasi lahkuma,
sõltumatult nende usust.
Kahjuks olid enamik võimalusest haaranuid kristlased,
kel olid juba sugulased näiteks Ladina-Ameerikas.
Nüüd kahetseb Iisrael territooriumide moslemiterohkust.
Me pole veel käsitlenudki sunniitide ja šiiitide
ning sekulaarsete ja usklike suhteid,
kuid kristlaste arv võrreldes moslemitega,
on araabiamaailmas tõsiselt langenud.
Meedia esindajana ütleksin isegi, et seda on raske kajastada.
Paljud kristlased hoiatasid Oslo protsessi eest,
sest teadsid, et see juhtub.
Statistika räägib Petlemma ja Ramallah' kohta karmi keelt.
Nende alade kristlased meeleldi oma olukorrast ei räägi.
Nad kardavad kättemaksu ja rünnakuid oma perede vastu.
Nende isikuid võib üldiselt varjata,
kuid nad kardavad ikkagi.
Meenutaksin, mis juhtus Menachem Begini valitsusajal
1970. aastate lõpul ja 1980. a-te algul.
Kuigi Beginil endal oli halbu kogemusi Ida-Euroopa kristlastega,
tundis ta, et Iisrael vastutab Liibanoni kristlaste eest.
See oli üks 1982. a Liibanoni sõja põhjustest.
Selle tagajärjeks olid kahjuks sidemed Phalange'i parteiga,
kes polnud nii süütud, kui Begin oleks tahtnud uskuda.
Loodetavasti kogeb Iisrael siis,
kui tema kõrvale sünnib Palestiina riik,
samasugust vastutust Palestiina kristlaste vähemuse suhtes,
kuna vähemuse kaitset ei saa jätta palestiinlaste hooleks.
Ka Gazas kannatavad kristlased igapäevast tagakiusu.
Islamirühmitus Hamas nõuab neilt islamiseaduste järgimist,
mis raskendab nende positsiooni.
Sama puudutab ka Egiptuse kopte.
Hamasi mõjutab Egiptuse Moslemivennaskond,
mis kiusab taga kopte.
Ka 1920. aastate algul loodud Liibanonis
domineerisid kristlased.
Nüüdseks on kristlased seal vähemuses.
Hr Kerem, paari nädala eest avaldati raport kristlaste tagakiusu kohta.
Selle järgi mõrvati 30 aasta vältel alates eelmise sajandi algusest
1,5―2,5 miljonit kristlast.
Nad olid Türgi ja Armeenia kristlased,
enne osmanite aega ja pärast seda.
Mõned nimetavad seda genotsiidiks ja teised mitte,
kuid igal juhul on see kohutav kuritegu, mida on eiratud,
kuna neid tapeti vaid seetõttu, et nad olid kristlased.
Viitate Benny Morrise ja Dror Ze'evi raamatule
The Thirty-Year Genocide, "30-aastane genotsiid".
Enamik on teadlik armeenlaste genotsiidist
1. Maailmasõja ajal,
kuid raamat käsitleb pikemat ajajärku 1894. - 1924. a,
mille vältel mõrvati kreeklasi,
süürlasi, armeenlasi ja teisi kristlasi.
See on suurepärane teos, millest saab kindlasti tähtis infoallikas.
Benny Morris tegi hoolikaid taustauuringuid
ja teda usaldatakse mitmetes ringkondades.
Kõik peaksid seda lugema.
Tänase Lähis-Ida vormis 1. Maailmasõda.
Nad nägid, mida keegi teine ei näinud ja avaldasid selle.
Võimalik, et mõrvati isegi 2,5 miljonit inimest.
Pärast 1. Maailmasõda
domineeris Lähis-Idas araabia natsionalism.
1990. aastail ja ehk varemgi koos Iraani šiiitliku revolutsiooniga
hakkas arabism taanduma
ja esile tungis islamism.
Koos sellega kasvas ka tagakius.
Araabia natsionalism ei suhtunud kristlastesse eriti positiivselt,
kuid kristlased osalesid selles ka ise.
Kui islamism muutus arabismist tähtsamaks,
muutus Lähis-Ida dramaatiliselt.
Läänekalda kristlased on mulle öelnud,
et nad moodustavad vaid 1 % Läänekalda rahvastikust
ning arv üha väheneb.
Mõningail aladel on neid 5―10 protsenti,
kuid kogu Läänekaldal kokku ainult 1―2 protsenti.
Kui rahvastiku hulka lugeda ka juute, tähendaks see 40 000 kristlast.
Dr Kokkonen, kui pildile astus ISIS
ja maailma silme all käis genotsiid,
polnud rahvusvaheline üldsus täiesti ükskõikne.
Kasutati sõjalisi ja muid vahendeid.
Aga nüüd, ISISe järgsel ajal,
kui rühmitusest on eri aladel alles vaid riismed,
näiteks Siinail, kus nad endiselt kristlasi ründavad,
kas rahvusvaheline üldsus mõistab,
mil määral kristlasi moslemimaades taga kiusatakse?
Seda kas ei teata või lihtsalt ei taheta tunnistada.
Kõik teised vastavad olukorrad, nagu moslemite põgenemine Aasias
või mošeede pommitamised ja nii edasi,
on palju tähelepanu saanud.
Neist on saanud tähtsad kõneteemad Lääne meedias ja poliitikas.
Kui tegemist on kristlastega, ei tundu keegi hoolivat.
Ja kui olen rääkinud kristlaste massimõrvadest ja tagakiusust,
inimesed üllatuvad, kui statistikat kuulevad.
Enamik ei tea, kui palju on maailmas tagakiusatud kristlasi.
Ja mis puudutab ISISe juhtumit,
siis maailm on selle ehk juba selja taha jätnud
ja varasema olukorra juurde naasmine ei huvita sama palju,
näiteks jesiidide lõksusolek Sinjari mäel.
Pidevalt juhtub nii palju.
Mainin üht paljutõotavat märki Iisraelis.
Araabia kevade, Süüria sündmuste ja ISISe tõttu
on Iisraeli araabiakogukonna juhid viimasel ajal rääkinud,
et Islamiliikumise,
Moslemivennaskonna haru mõju
on siin tunduvalt vähenenud.
Iisraeli araablased, kes mõne aasta eest sõjakad olid,
on nüüd mõõdukamad ja realistlikumad.
Nad pole enam nii tulised oma võitluses teiste uskude,
eriti kristluse vastu.
Iisraelis on siiski juudi huligaane,
kes rüvetavad kirikuid
ja avaldavad meelt usukoosolekute vastu.
Pole seega põhjust liigseks optimismiks,
kuid arengusuund on hea.
Küsiksin veel sama teema kohta.
Hr Mitchell,
Iisraelis on kaks organiseerunud parempoolset äärmususurühmitust -
Yad L'Achim ja Lehava,
mis võitlevad aktiivselt kristliku elustiili
ja sega-abielude vastu.
Nad võitlevad eelkõige juutidega,
kes tahaksid Jeesusesse uskuda.
Paari nädala eest oli Klal hoones messiaanlik ülistuskoosolek,
kuhu üks neist rühmitustest korda rikkuma tuli.
Kas räägiksite sellest? Millist väljakutset kujutab see Iisraelile,
nii Iisraeli kristlastele kui messiaanlikule kogukonnale?
Paari nädala eest
segas see rühmitus
messiaanlikku ülistuskoosolekut,
ähvardustega ja inimeste peale sülitamisega.
See oli eriti šokeeriv juhtum.
Politseil oli raskusi rühmituse vaos hoidmisega.
See võis kesta lausa 7 tundi.
Messiaanlike usklike seis on raske.
Viimase 15 - 20 aasta vältel
on nad Iisraeli ühiskonnas rohkem üldist aktsepteerimist leidnud,
kuid nagu öeldud, teatud rühmitused ründavad neid.
Nad kannatavad omamoodi tagakiusu all.
Kommenteeriksin ka seda, mida dr Kokkonen ütles.
Lääne kirikul ei paista olevat mingit sidet
Lähis-Ida tagakiusatud kristlastega.
On masendav raporteerida nende kannatuste kohta,
kui Lääne kristlased ei ärka neid toetama
ja nende eest palvetama.
Üks Iisraeli juudist valitsusametnik ütles mulle,
et kui juudid on kuskil maailmas hädas,
saadab Iisrael helikopteri, arstidetiimi, raha ja abi,
aga kui kristlased on hädas,
ei tee kristlikud riigid midagi.
Heebrea keeles on isegi oma sõna sellise kollektiivse vastutuse jaoks.
Kristlased ei paista tundvat ühisvastutust
eriti Lähis-Ida kristlaste suhtes.
Nad imestavad selle solidaarsuse üle.
Kas see on seotud tüliga katoliiklaste ja protestantide
ning teiste uskkondade vahel?
Olen mõelnud sellele, kuid ma ei usu seda.
Need lõhed pole enam sama sügavad kui varem.
See on seotud rohkem sellega,
et lääneriiklased ei taha kedagi eelistada.
Võrdõiguslikkus ja erapooletus on nii tähtsad,
et nende pärast minnakse isegi teise äärmusesse.
Või kuidas on see seotud sellega,
et läänemaailm keskendub julgeoleku asemel majandusele.
Nad ei pea seda tähtsaks.
Vahel ei pea me olema kohtunikud, et armu anda.
Dr Kokkonen, mida teie arvate?
Lääne kristlaskond keskendub sellele,
mida usk meile annab,
selle asemel, mida meie peaksime andma usu tõttu
Jumalale ja teistele inimestele.
Nii Vana kui Uus Testament õpetavad selgelt sellest vastutusest.
Kui mingi ihu osa kannatab, kannatab kogu ihu.
Paljudes kogudustes ei palvetata kunagi
tagakiusatud kristlaste eest.
See peab muutuma, kuna meie ette kerkib küsimusi,
kus oleme laiema ühiskonnaga eri meelt.
Hr Mitchell, kas rahvusvaheline üldsus ärkab,
nagu 2014. a ISISe ajal?
Kas teostatakse järelvalveoperatsioone?
Kas kirik ärkab millalgi tegelema väljakutsetega,
mida siin Lähis-Idas kohtame?
Loodan küll.
Just seda tööd dr Kokkonen nüüd oma uue ühenduse kaudu teebki.
Tal on unikaalne ja pikk kogemus Yad Vashemis
antisemitismi ja tagakiusu teemal.
Ta äratab maailma kristlasi
oma vendade-õdede viletsust nägema.
Maailma kristlased peavad neid aitama ja nende eest palvetama.
Iisrael aitab tagakiusatud kristlasi,
kuna evangeelsed usklikud on selle suurimaid toetajaid maailmas.
Aitäh, hr Mitchell, hr Oren, hr Kerem ja dr Kokkonen!
Aitäh, head vaatajad!
Julgustan teid palvetama Lähis-Ida tagakiusatud kristlaste eest!
Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri