Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vuosi 2019 on pian puolivälissä, -
eivätkä Gazaa koskevat ennustukset -
ole vielä toteutuneet.
Aiemmin odotettiin joko Israelin maahyökkäystä -
tai osapuolten välistä aselepojärjestelyä, -
mutta yllättäen kumpikaan skenaario ei ole toteutunut.
Gazan tilanteesta keskustelevat -
reservin everstiluutnantti Reuven Ben Shalom, -
kulttuuristrategi ja Terrorinvastaisen instituutin tutkija, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja reservin prikaatinkenraali Josi Kuperwasser -
Jerusalemin poliittisesta tutkimuskeskuksesta.
Herra Oren, kertoisitteko tuoreimmat uutiset Gazan tilanteesta?
Länsi-Negevissä on nyt polttavan kuumaa, -
ei vain sään vuoksi, vaan myös siksi, -
että palestiinalaiset polttavat peltoja.
On siis outoa puhua jäästä tässä yhteydessä, -
mutta tilanne on itse asiassa ollut jäissä viime kuukaudet, -
yksittäisiä väkivaltaisuuksia lukuun ottamatta, -
Israelin sisäisen tilanteen takia.
Israelissa eivät nyt toimi mitkään päätöksentekomekanismit.
Hallitus on odotellut vaalituloksia, -
ja 17. syyskuuta pidetään uudet vaalit.
Palestiinalaisilla ei siis ole neuvottelukumppania.
Yleensähän asia on toisinpäin -
Israelin valittaessa, ettei sillä ole kumppania.
Vaikka Israelin pääministeri ja hallitus haluaisivatkin sopia -
käytännön järjestelyistä Hamasin kanssa, -
Israelissa ei ole tällä hetkellä ketään, joka voisi allekirjoittaa sopimuksen.
Kukaan ei näytä olevan kiinnostunut suuroperaatiostakaan.
Sillä voi olla arvaamattomia seurauksia, -
joita kukaan ei halua taakakseen vaalien alla.
Eversti Ben Shalom, -
viime vuonna, ennen tätä runsassateista talvea, -
Etelä-Israelin tilanne oli kauhea.
Kaikki pellot paloivat.
Mustuneita metsiä näkyi kilometreittäin.
Se oli sydäntä särkevää.
Talvella näkymät onneksi paranivat.
Maisemat vihertyivät, ja tulevaisuus näytti valoisammalta.
Mutta vaikka jonkinlainen järjestely on tehty kulissien takana, -
palestiinalaiset islamistit lähettävät yhä paloleijoja israelilaispelloille.
Israelilaissiviilit kärsivät suurista taloudellisista menetyksistä.
Miten pitkään tämä jatkuu?
Valitettavasti hyvin pitkään. Edessä on rankka kesä.
Kuivat pellot palavat helposti.
Se on israelilaisille vaikea aihe.
Jokainen palanut pelto on tragedia sen viljelijälle.
Jokainen paloleija on terroriteko.
Mutta toisaalta, mitä Hamas on sillä saavuttanut?
Ei mitään. Hamas-johto on epäonnistunut.
Sillä on vastuu hallitsemastaan kaistaleesta.
Se ryhtyi Gazan hallitsijaksi ensin vaaleilla ja sitten väkivalloin.
Uskon, että se saa nyt kuulla epäonnistuneensa surkeasti.
Hamas on turhautunut.
Israel ei ole sen ainut ongelma. Egypti on kurittanut sitä kovasti.
Islamilainen jihad on Hamasin kova sisäinen vastustaja.
Silloinkin, kun Hamas haluaisi hillitä vihamielisyyksiä, -
sitä haastetaan sisältä käsin ampumalla raketteja, -
jotka Hamas väittää vahingoiksi.
Hamasin tilanne on haastava.
Edessä on rankka kesä, -
mutta tosiasia on, että Hamas on häviämässä.
Israel tekee tyhjäksi kaikki sen hankkeet.
Sen vuoden kestänyt "Paluumarssi"-kampanja oli fiasko.
Ikävä sanoa näin. Se kuulostaa Israelin propagandalta.
Emme me israelilaiset haluaisi heidän olevan näin turhautuneita, -
mutta mitäpä me voisimme tehdä?
Israelilaismaanviljelijätkin ovat turhautuneita.
Kenraali Kuperwasser, -
pitääkö eteläisraelilaisten vain kestää tätä tilannetta loputtomiin?
He ovat kestäneet sitä jo pitkään, -
ja heidän pitää kestää sitä jatkossakin.
Gazan ongelma on vaikea ratkaista.
Mielestäni Hamas ei ole häviämässä.
Hamasin tavoitehan on toisaalta -
pitää gazalaisten elintaso kohtuullisena -
palestiinalaisten mittapuulla, -
ja toisaalta ylläpitää vastarintahenkeä Israelia vastaan.
Jos Hamas haluaisi vain huolehtia väestöstään, tilanne olisi parempi.
Sen on kuitenkin ylläpidettävä taisteluhenkeä.
Siksi se järjestää marsseja, ampuu raketteja ja niin edelleen.
Taistelu jatkuu.
Hamas ei ole kovin huolissaan niin kauan kun se hallitsee Gazaa, -
eikä ylitä sitä rajaa, että Israelin pitäisi ryhtyä -
Hamasin valtaa uhkaaviin toimenpiteisiin.
Siksi se yllyttää ihmisiä laukaisemaan palopalloja ja -leijoja.
Niin se saa ylläpidettyä sotaa.
Heille se on sota Israelin olemassaoloa vastaan.
Se on "suuri paluumarssi".
Hamas haluaa väestönsä jatkavan taistelua Israelin tuhoamiseksi.
Siinä se onnistuu, ja se on heille tärkeintä.
Meidän tavoitteemme on paljon mutkikkaampi.
Haluaisimme toisaalta pitää Hamasin kommunikointikumppanina, -
jolla on voimankäytön monopoli Gazassa, -
ja jolta voimme odottaa väkivallan hillitsemistä edes jossain määrin.
Hamasin on siis oltava tarpeeksi vahva -
pakottamaan Gazan muut ainekset tahtoonsa.
Toisaalta haluamme Hamasin olevan niin heikko, -
ettei se saisi meille paljon vahinkoa aikaan.
Sitä tasapainoa on vaikea ylläpitää.
Se kallistuu välillä jompaankumpaan suuntaan, -
ja silloin väkivaltaisuudet kiihtyvät.
Viime vuonna niin tapahtui ainakin kahdeksan kertaa.
Se palvelee Hamasin etuja.
Israel voi muuttaa toimintaansa, -
mikäli Hamas näyttää menettäneen otteensa.
Viime kerralla väkivaltaisuudet aloitti Islamilainen jihad -
luultavasti ilman Hamasin lupaa.
Joskus se on alkanut Hamasin sotilaallisen siiven jäsenistä.
Jos Hamas ei pysty hallitsemaan tilannetta, -
Israelin on puututtava siihen.
Se ei aina tarkoita maahyökkäystä.
Viime kerrallakin Israel käytti uudenlaisia keinoja.
Hamas ei ole koskaan peitellyt Israelin tuhoamistavoitettaan.
Sen ansiosta se on päässyt palestiinalaisten suosioon.
Se oli vuoden 2006 palestiinalaisvaalien suurin voittaja.
Herra Oren, -
eversti Ben Shalom ja kenraali Kuperwasser viittasivat siihen, -
että Hamasilla on vaikeuksia Gazassa.
Islamilaisella jihadilla on Iranin täysi tuki.
Se edustaa Vallankumouskaartia Gazassa, -
vaikka sillä on tietysti myös omat palestiinalaisintressinsä.
Hamas kuitenkin voitti vaalit vastarintaohjelmallaan.
Sen peruskirja kehottaa selvästi jihadiin, -
muslimien pyhään sotaan.
Näillä järjestöillä on siis sama tavoite.
Miten kestävä tämä tilanne on?
Israelhan haluaa Hamasin hallitsevan Gazaa, -
niin ironiselta kuin se kuulostaakin, -
mutta Islamilainen jihad olisi sitäkin huonompi vaihtoehto.
Otitte esiin useita kysymyksiä.
Hamasin 13 vuoden takaisen vaalivoiton syy -
ei ollut vain sen sotaisa linja -
vastoin Fatahin tai Abbasin johtaman palestiinalaishallinnon -
maltillisempaa linjaa.
Fatahin ongelma oli korruptio, ja Hamas käytti sitä hyväkseen.
Fatah-hallinto oli hoitanut työnsä huonosti.
Vaikka Hamas sai vain 42 prosenttia äänistä, -
se sai enemmistön hallitusjärjestelmän ansiosta.
Hamasin noustua valtaan -
siinä on ilmennyt samoja piirteitä kuin Fatahissa.
He hallitsevat nyt Gazaa ja ovat siitä vastuussa.
Jotkut heistä ovat korruptoituneet, ja väestö on näreissään.
Gazan humanitaarinen kriisi on huono asia Israelille, -
ei vain siksi, että israelilaiset välittävät palestiinalaisraukoista, -
vaan myös siksi, että ongelmat leviäisivät Israeliinkin.
Israel siis haluaisi Hamasin huolehtivan väestöstään.
Israelin Suojakallio-operaatiosta on kulunut viisi vuotta.
Tuolloin Israel ei halunnut tunkeutua Gazaan voimakeinoin.
Israelilaissotilaita kaatui sotatoimissa Gazassa, -
mutta Israel ei tehnyt invaasiota.
Sen välttämiseksi pääministeri Netanjahu ja hänen hallituksensa -
paljastivat sen "sotasalaisuuden", ettei Israel halua tehdä invaasiota.
Siitä on tullut dogmi.
Nyt psykologisessa sodassa Israel yrittää vakuuttaa palestiinalaisille, -
ettei niin välttämättä ole.
Niinpä uutta esikuntapäällikköä kenraaliluutnantti Aviv Kochavia -
kuvaillaan edeltäjäänsä sotaisammaksi.
Hänellä ei ole mitään maahyökkäystä vastaan.
Tarkoituksena on vihjaista Yahiya Sinwarille ja muille Hamas-johtajille, -
ettei Israel välttämättä pidättele itseään, kun alkaa tapahtua.
Tuntemattomia tekijöitä on.
Yksi niistä on Egyptin toimiminen välittäjänä.
Egypti on Israelin lähin liittolainen Lähi-idässä Jordanian ohella.
Presidentti Sisi on puhunut siitä julkisesti.
Hän tarvitsee Israelia Siinailla taistelussa Isisiä vastaan, -
ja myös Washingtonissa -
saadakseen kongressin painostamaan Trumpia -
auttamaan Egyptiä.
Israel on tehnyt siellä paljon Egyptin hyväksi.
Sisin vihollinen on Muslimiveljeskunta, jonka haara Hamas on.
Sisi on tärkeä välittäjä Israelin ja Hamasin välillä.
Gazan vakaus on kaikkien etu, myös Israelin ja Egyptin, -
joka yrittää saada aikaan sovintoa -
lännen tukeman palestiinalaishallinnon tai PLO:n, -
ja islamistijärjestö Hamasin välille.
Se vakauttaisi sekä Gazaa että Länsirantaa, -
joissa ryhmät ovat ajoittain ottaneet yhteen.
Gazassa sovinto ei kuitenkaan näytä mahdolliselta.
Kiristääkö se jännitteitä entisestään, -
vai saako se aikaan taktiikan muutoksen?
Olen usein puhunut tässä studiossa palestiinalaisten sovinnosta.
Olen pitänyt sitä hyvänä asiana ainakin palestiinalaisille itselleen, -
mutta en enää usko sen toteutumiseen.
Kuilut ovat liian syvät.
Tuskin palestiinalaisten sovinto on Egyptille strateginen tavoite.
Egyptin tavoite on vakaus.
Gaza on sen naapurissa, kuten Israelinkin.
On muuten turha puhua vain Israelista Gazan saarron yhteydessä.
Egypti tekee samoin. Meillä on samat intressit ja teemme yhteistyötä.
Rafahin kautta kulkee nyt enemmän kuljetuksia Egyptiin kuin Israeliin.
Enää ei ole mitään syytä keskittyä Israeliin.
Egypti on ainut mahdollinen välittäjä. Kukaan muu ei voi käskeä Hamasia.
Ja Hamas kuuntelee Egyptiä.
Egypti hakee vakautta ja ymmärtää arabimaailmaa paremmin kuin me.
Mutta minäkään en enää usko sovintoon.
Herra Oren puhui Egyptistä ja USA:sta, -
mutta mitä tekemistä USA:lla on Gazassa?
Suurlähettiläs Friedman toisti hiljattain israelilaisjohdon puheita -
Länsirannan liittämisestä Israeliin.
Sekin heijastui Gazassa "paluumarssina" aidalle -
Friedmanin vastaisia iskulauseita laulaen.
Kaikki kytkeytyy yhteen.
Ainut tavoitteemme on nyt vakaus -
ja mahdollisimman pitkät tauot taistelukierrosten välillä.
Kenraali Kuperwasser, teillä on pitkä kokemus tiedustelu-upseerina.
Miten paljon uskotte Iranin panostaneen Gazaan?
Miten pitkälle iranilaiset hallitsevat -
palestiinalaisten reaktioita Israelia vastaan, -
jos Lähi-idässä syttyy laaja konflikti?
Iran on tiiviisti mukana Gazan asioissa.
Se rahoittaa, kouluttaa -
ja antaa tekniikkaa asetuotantoon.
Quds-päivänä Hamas kiitteli Irania kaikesta tuesta.
Iranilaiset hallitsevat Islamilaista jihadia täysin.
Hamas pysyttelee tietyssä määrin itsenäisenä, -
mutta Islamilainen jihad saa käskynsä suoraan Teheranista.
Toukokuun alussa -
Islamilainen jihad tavallaan viestitti isännilleen Teheranissa, -
että he voivat auttaa Irania ja aiheuttaa vahinkoa Israelille -
omastakin aloitteestaan.
"Jos tarvitsette meitä haastamaan USA:n liittolaisia, kuten Israelia, -
voimme tehdä sen."
Hamas ei välttämättä pitänyt siitä. Se pelkää sotaa.
Pelote ei estä sitä häiritsemästä Israelia, -
mutta se estää sitä lähtemästä täysimittaiseen sotaan, -
joka vaarantaisi sen vallan Gazassa.
Israel ei halua hyökätä sinne, -
mutta jossain vaiheessa Israelilla ei ehkä ole muuta vaihtoehtoa, -
vaikkei se tiedä, mitä tehdä sen jälkeen.
Miten paljon Islamilainen jihad vaikuttaa Hamasin päätöksiin?
Paljon. Palestiinalaisilla on sääntö: -
"Kun joku käyttää voimaa, mene heti hänen tuekseen!"
Ei kukaan lähde vastustamaan voimankäyttäjää.
Niin ei tehdä.
Ei ainakaan sanallisesti.
Eikä yleensä käytännössäkään.
Joskus annetaan mielikuva siitä, että jotain tehdään.
Jos joku pidätetään, -
hänet vapautetaan heti kun Israelin silmä välttää.
Se tiedetään etukäteen, joten kukaan ei pelkää seuraamuksia, -
jos he tekevät jotain Israelia vastaan.
Niinpä kaikkein radikaaleimmat päättävät aina tapahtumien kulusta.
Palaisin siihen, mitä sanoitte Egyptistä.
Gazassa on paljon enemmän osapuolia kuin miltä näyttää.
Se heijastelee arabimaailman yleisiä jakolinjoja.
Qatar on mukana kuvioissa, ja Egypti ei pidä siitä.
Israelia se ei haittaa, -
koska Qatar antaa Gazan vakauteen tarvittavat rahat.
Egyptin mielestä Qatar ei ole paras ratkaisu.
Kyse on siis muustakin -
kuin Israelin ja Egyptin yhteistyöstä Gazan vakauttamiseksi.
Egyptillä ja Israelilla on muitakin intressejä.
Yhdysvallat ei ole mukana. Se on luovuttanut Gazan asiassa.
Sillä ei ole yhteyksiä kehenkään, joka voisi vaikuttaa asiaan, -
paitsi Israeliin.
Tilanne on mutkikas.
Väkivaltaisuuksien syttyminen on mahdollista, -
mutta se ei ole kenenkään etu.
Kysymys on tilanteen hallinnasta.
Kuten Amir sanoi, Israelilla ei ole hallitusta, -
joka voisi toteuttaa suuroperaation.
Eräs tekijä on Abbas.
Josi Kuperwasser oli Israelin korkeimpia Arafat-tarkkailijoita -
vuodesta 1997 tai 1998 lähtien.
Vuodesta 1981.
Tarkoitan Oslon prosessin aikaa Arafatin hallitessa Länsirantaa, -
kunnes hän kuoli Ranskassa.
Sama kohtalo on pian edessä Abbasillakin.
Se vaikuttaa hänen päätöksiinsä.
Hän ei halua tehdä mitään järisyttävää.
Hän miettii jättämäänsä perintöä ja tahtoo vaikuttaa seuraajakisaan.
Vaikka hänelle tarjottiin valtaa Gazassa, -
hän kieltäytyi siitä.
Hän ei halua mennä Gazaan Israelin tai Egyptin suojissa.
Hän jää mieluummin Ramallaan tai matkustelee ympäri arabimaailmaa.
Israelin on käsiteltävä Gaza ja Länsiranta erikseen.
Miten paljon Abbasilla on vaikutusvaltaa tuleviin polviin, -
hänelle uskollisiin sekä hänen lapsiinsa ja koko perheeseensä?
Arabikulttuurissahan perhe on laaja käsite.
Dynastioita ei juurikaan ole monarkioiden ulkopuolella, -
paitsi Assadin perhe, joka on hallinnut Syyriaa melkein 50 vuotta.
Abbasin perhe ei pysy vallassa.
Arafatin veljenpoika Nasser al-Kidwa on yksi seuraajaehdokkaista.
Pääehdokkaita on neljä tai viisi.
Ehdokkaat ja turvallisuus- organisaatiot järjestäytyvät nyt -
seuraajakilpailuun.
Eversti Ben Shalom, -
pari viikkoa sitten puolustusvoimien tiedottaja kertoi -
merivoimien operaatiosta liittyen kahteen palestiinalaisalukseen, -
jotka yrittivät salakuljettaa Hamasille tarvikkeita -
keskimatkan ohjuksia varten.
Tapaus muistutti taas Gazan saarron syystä.
Turvatoimenpiteitä ei silti ole lisätty.
Yrittääkö Israel oikeuttaa Gazan saartoa -
kansainväliselle yhteisölle?
Israelhan taistelee päivittäin salakuljetusyrityksiä vastaan.
Israelin taakkana on aina se, -
ettei sitä ymmärretä.
Tuo tapaus on vain jäävuoren huippu.
Taistelu salakuljetuksia vastaan -
on jatkuva monitahoinen operaatio.
Osa kuljetuksista pysäytetään ja osa pääsee läpi.
He ovat täyttäneet taas kaikki asevarastonsa.
Siihen he käyttävät resurssinsa.
Israelin puolustusvoimat tekee hyvää työtä -
myös humanitaarisella puolella. Olin siellä viime viikolla.
Sairaita hoidettiin kunnioittavasti, mutta turvallisuudesta huolehtien.
Tässä kaikki tänään. Kutsumme teidät pian uudelleen, -
ja toivottavasti kuulemme silloin paremmista tulevaisuudennäkymistä.
Kiitos, eversti Ben Shalom, herra Oren ja kenraali Kuperwasser!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta