Tere tulemast Jeruusalemma stuudiosse!
2019. on peagi poole peal
ja Gazat puudutavad prognoosid
pole veel teostunud.
Varem oodati kas Iisraeli maismaarünnakut
või pooltevahelist relvarahukorraldust,
kuid üllatuslikult pole teostunud kumbki stsenaarium.
Vestlusringis on
kolonelleitnant reservis Reuven Ben Shalom,
kultuuristrateeg ja teadlane Terrorismivastase Võitluse Instituudis,
TV7 analüütik Amir Oren
ja brigaadikindral reservis Yossi Kuperwasser,
Jeruusalemma Avalike Suhete Keskusest.
Hr Oren, kas räägiksite viimastest arengutest Gaza olukorras?
Lääne-Negevis on tulikuum,
mitte üksnes ilma tõttu, vaid ka seepärast,
et palestiinlased põletavad põlde.
On seega veider antud kontekstis jääst rääkida,
kuid olukord on viimased kuud tegelikult jäätunud olnud,
välja arvatud üksikud vägivallalained
Iisraeli siseolukorra tõttu.
Iisraeli otsustusmehhanismid ei tööta hetkel.
Valitsus on oodanud valimistulemusi
ja 17. septembril peetakse uued valimised.
Palestiinlastel pole seega läbirääkimispartnerit.
Tavaliselt on asjad vastupidi,
kuna Iisrael kaebab, et tal pole partnerit.
Kuigi Iisraeli peaminister ja valitsus
tahaksid Hamasiga tegelikule kokkuleppele jõuda,
pole Iisraelis hetkel kedagi, kes võiks lepingu allkirjastada.
Keegi ei paista olevat huvitatud ka suuroperatsioonist.
Sest sellel võib olla ettearvamatuid tagajärgi,
mida keegi endale valimiste eel koormaks ei taha.
Kol Ben Shalom,
eelmisel aastal, enne seda rohkete sademetega talve,
oli Lõuna-Iisraelis kohutav olukord.
Kõik põllud põlesid.
Seal võis näha kilomeetrite kaupa söestunud metsi.
See oli südantlõhestav.
Talvel väljavaated õnneks paranesid.
Maastik muutus rohelisemaks ja tulevik paistis helgemana.
Aga kuigi kulisside taga jõuti mingi kokkuleppeni,
saadavad palestiinlastest islamistid Iisraeli põldudele ikka tulepalle.
Iisraeli elanikud kannavad suuri majanduskahjusid.
Kui pikalt see kestab?
Kahjuks väga pikalt. Ees on karm suvi.
Kuivad põllud põlevad kergelt.
See on iisraellastele raske teema.
Iga põlenud põld on tragöödia selle harijale.
Iga süttiv tuulelohe on terroriakt.
Aga samas, mida Hamas sellega saavutanud on?
Midagi. Hamasi juhtkond on läbi kukkunud.
Neil on vastutus sektori suhtes, mida nad valitsevad.
Nad haarasid Gazas valitsuse, algul valimistel ja pärast vägivaldselt.
Usun, et nad kuulevad nüüd oma põhjalikust läbikukkumisest.
Hamas on frustratsioonis.
Iisrael pole nende ainus probleem. Ka Egiptus on neid karmilt nuhelnud.
Islamidžihaad osutab sisepoliitikas Hamasile kõvasti vastupanu.
Ka siis, kui Hamas tahaks vägivalda vaos hoida,
tekitatakse talle sisemisi väljakutseid rakettide tulistamisega,
mida Hamas eksituseks väidab.
Hamasi olukord on keeruline.
Ees on karm suvi,
aga samas on fakt, et Hamas on kaotamas.
Iisrael nurjab kõik nende projektid.
Aasta kestnud "Naasmismarsi" kampaania oli fiasko.
Kahju seda öelda. See kõlab Iisraeli propagandana.
Me ei soovi iisraellastena neile nii suurt frustratsiooni,
aga mis me teha saame?
Ka Iisraeli farmerid on frustreeritud.
Kindral Kuperwasser,
kas lõunaiisraellased peavad seda olukorda lõputult kannatama?
Nad on seda juba kaua kannatanud
ja peavad edaspidigi kannatama.
Gaza probleemi on raske lahendada.
Minu meelest Hamas pole kaotamas.
Hamasi sihiks on samas
hoida gazalaste elatustase mõistlikuna
palestiinlaste mõõdupuu järgi,
ja hoida samas alal vastupanu Iisraeli suhtes.
Kui Hamas tahaks vaid rahva eest hoolitseda, oleks olukord teine.
Ta peab siiski võitlusvaimu alal hoidma.
Seepärast korraldab ta marsse, tulistab rakette ja nii edasi.
Võitlus jätkub.
Hamas pole eriti mures seni, kuni ta Gazat valitseb
ega lähe nii kaugele,
et Iisrael peaks käiku laskma Hamasi võimu ähvardavad meetmed.
Seepärast õhutatakse rahvast saatma süttivaid õhupalle ja tuulelohesid.
Nii saab sõda käimas hoida.
Nende jaoks on see sõda Iisraeli olemasolu vastu.
See on "suur naasmismarss".
Hamas tahab, et rahvas jätkaks võitlust Iisraeli hävitamiseks.
Selles on nad edukad ja see on neile tähtsaim.
Meie eesmärk on palju keerukam.
Tahaksime samas hoida Hamasi suhtluspartnerina,
kel on Gazas jõukasutusmonopol,
ja kellelt võime oodata mingil määral vägivalla vaos hoidmist.
Hamas peab olema seega piisavalt tugev,
et teistele Gaza elementidele oma tahet peale suruda.
Samas tahame, et Hamas oleks nii nõrk,
et ta ei suudaks meile suurt kahju teha.
Seda tasakaalu on raske alal hoida.
See kaldub vahel ühele, vahel teisele poole,
ja siis vägivaldsused süvenevad.
Eelmisel aastal juhtus see vähemalt kaheksa korda.
See on Hamasi huvides.
Iisrael võib muuta oma tegevust,
kui tundub, et Hamas kontrolli kaotab.
Viimane kord alustas vägivaldsusi Islamidžihaad,
arvatavasti ilma Hamasi loata.
Vahel on see alanud Hamasi sõjalise tiiva liikmetest.
Kui Hamas ei suuda olukorda kontrollida,
peab Iisrael sellesse sekkuma.
See ei tähenda alati maismaarünnakut.
Ka eelmine kord kasutas Iisrael uusi meetodeid.
Hamas pole kunagi varjanud kavatsust Iisraeli hävitada.
Tänu sellele said nad ka rahva mandaadi 2006. a,
kui nad olid palestiinlaste valimiste peamised võitjad.
Hr Oren,
kol Ben Shalom ja kindral Kuperwasser vihjasid,
et Hamasil on Gazas raskusi.
Islamidžihaadil on täielik Iraani poolne toetus.
Nad esindavad Gazas Revolutsioonikaarti,
kuigi neil on ka omad palestiinlaste huvid.
Hamas võitis siiski valimised oma vastupanuprogrammiga.
Nende põhikiri õhutab selgelt džihaadile,
moslemite pühale sõjale.
Neil rühmitustel on seega sama eesmärk.
Kui vastupidav see olukord on?
Iisrael tahab, et Gazas valitseks Hamas,
kui irooniliselt see ka ei kõlaks,
kuid Islamidžihaad oleks veelgi hullem alternatiiv.
Tõstatasite mitmeid küsimusi.
Hamasi 13 aasta taguse valimisvõidu põhjuseks
polnud üksnes nende sõjaka suuna vastasseis
Fatah' või Abbasi juhitud Palestiina omavalitsuse
mõõdukama suunaga.
Fatah' probleem oli korruptsioon ja Hamas kasutas seda ära.
Fatah' juhtkond oli oma tööd viletsalt teinud.
Kuigi Hamas sai vaid 42 protsenti häältest,
sai ta valitsuskorralduse tõttu enamuse.
Pärast Hamasi võimule tõusmist
on neis ilmnenud samu jooni mis Fatah'ski.
Nad valitsevad nüüd Gazat ja vastutavad selle eest.
Mõned neist on korrumpeerunud ja rahvas on pahane.
Gaza humanitaarkriis on Iisraelile halb mitte üksnes sellepärast,
et iisraellased hoolivad vaestest palestiinlastest,
vaid ka seetõttu, et probleemid võivad ka Iisraeli levida.
Iisrael tahaks seega, et Hamas hoolitseks oma rahva eest.
Iisraeli operatsioonist Protective Edge on möödunud viis aastat.
Toona ei tahtnud Iisrael jõuga Gazasse tungida.
Gaza sõjategevuse käigus hukkus Iisraeli sõdureid,
kuid Iisrael ei tunginud sektorisse.
Selle vältimiseks
paljastasid peaminister Netanyahu ja ta valitsus "sõjasaladuse",
et Iisrael ei taha invasiooni. Sellest on saanud dogma.
Nüüd püüab Iisrael veenda palestiinlasi psühholoogilises sõjas,
et see pole tingimata nii.
Nii kirjeldatakse uut peastaabiülemat kindralleitnant Aviv Kochavit
oma eelkäijast sõjakamana.
Tal pole midagi maarünnaku vastu.
Ta tahab vihjata Yahiya Sinwarile ja teistele Hamasi juhtidele,
et Iisrael ei pruugi end vaos hoida, kui midagi juhtuma hakkab.
Nii et mängus on ka tundmatuid faktoreid.
Üks neist on Egiptuse vahendusroll.
Egiptus on Jordaania kõrval Iisraeli lähim liitlane Lähis-Idas.
President Sisi on rääkinud sellest avalikult.
Ta vajab Iisraeli abi Siinail võitluses ISISe vastu,
ja ka Washingtonis,
et sundida Kongressi Trumpile mõju avaldama
Egiptuse aitamiseks.
Iisrael on seal Egiptuse heaks palju ära teinud.
Sisi vaenlane on Moslemivennaskond, mille haru Hamas on.
Sisi on tähtis vahendaja Iisraeli ja Hamasi vahel.
Gaza stabiilsus on kõigi huvides, ka Iisraeli ja Egiptuse huvides,
kes püüab tuua leppimist
Lääne toetatud Palestiina omavalitsuse või PLO
ja islamirühmituse Hamas vahele.
See stabiliseeriks nii Gazat kui Läänekallast,
kus rühmitused aeg-ajalt mõõku on ristanud.
Gazas ei tundu leppimine siiski võimalik olevat.
Kas see süvendab pingeid veelgi
või viib see taktika muutmiseni?
Olen siin stuudios tihti palestiinlaste leppimisest rääkinud.
Olen pidanud seda heaks asjaks vähemalt palestiinlastele endile,
kuid ma ei usu enam selle teostumisse.
Lõhed on liiga sügavad.
Vaevalt, et palestiinlaste leppimine Egiptuse strateegiline eesmärk on.
Egiptus taotleb stabiilsust.
Gaza on tema naabruses, nagu ka Iisrael.
Gaza blokaadi kontekstis on muide asjatu vaid Iisraelist rääkida.
Ka Egiptusel on Gaza suhtes blokaad.
Meil on samad huvid ja teeme koostööd.
Rohkem kaupa liigub Egiptuse Rafah' piiripunkti kui Iisraeli kaudu.
Pole mingit põhjust enam Iisraelile keskenduda.
Egiptus on ainus võimalik vahendaja. Keegi teine ei saa Hamasi käsutada.
Ja Hamas kuulab Egiptust.
Egiptus tahab stabiilsust ja mõistab araabiamaailma meist paremini.
Kuid minagi ei usu enam leppimisse.
Hr Oren rääkis Egiptusest ja USAst,
kuid mis pistmist on USA-l Gazaga?
Suursaadik Friedman kordas hiljuti Iisraeli juhtide sõnu
Läänekalda liitmisest Iisraeliga.
Seegi peegeldus Gazas "naasmismarsiga" piiritarale
Friedmani-vastaste loosungitega.
Kõik on omavahel seotud.
Meie ainus siht on nüüd stabiilsus
ja võimalikult pikad vaheajad võitlusraundide vahel.
Kindral Kuperwasser, teil on pikk kogemus luureohvitserina.
Kui põhjalikult Iraan teie arvates Gazale pühendunud on?
Kuivõrd valitsevad iraanlased
palestiinlaste reaktsioone Iisraeli vastu,
kui Lähis-Idas suur konflikt süttib?
Iraanil on tihe osalus Gaza asjades.
Ta rahastab, treenib
ja annab tehnikat relvatoodanguks.
Qudsi päeval tänas Hamas Iraani kogu toetuse eest.
Iraanlased valitsevad täielikult Islamidžihaadi.
Hamas säilitab teatud määral sõltumatuse,
kuid Islamidžihaad saab käsud otse Teheranist.
Mai alguses
edastas Islamidžihaad teatud mõttes oma patroonidele Teheranis,
et nad võivad aidata ja Iisraelile kahju tekitada
ka omal algatusel.
"Kui vajate meid väljakutsete korraldamiseks USA liitlastele,
näiteks Iisraelile, võime seda teha."
Hamasile see tingimata ei meeldinud. Nad kardavad sõda.
Heidutus ei takista tal Iisraeli häirimast,
kuid hoiab teda täieulatuslikust sõjast,
mis ohustaks tema võimu Gazas.
Iisrael ei taha Gazat rünnata,
kuid mingis faasis ei jää Iisraelil ehk muud võimalust,
kuigi ta ei tea, mida seejärel teha.
Kui palju Islamidžihaad Hamasi otsuseid mõjutab?
Palju. Palestiinlastel on reegel:
"Kui keegi kasutab jõudu, mine talle kohe appi!"
Keegi ei lähe jõukasutajat peatama.
Seda ei tehta.
Vähemalt mitte sõnades.
Tavaliselt ka praktikas mitte.
Vahel jäetakse mulje, et tehakse midagi.
Kui keegi vahistatakse,
vabastatakse ta kohe, kui Iisrael korraks eemale vaatab.
See on ette teada, nii et keegi ei karda tagajärgi,
kui midagi Iisraeli vastu teevad.
Nii otsustavad sündmuste käigu alati kõige radikaalsemad.
Naaseksin selle juurde, mida Egiptuse kohta ütlesite.
Gazas on rohkem pooli kui paistab.
See peegeldab araabiamaailma üldisi jagunemisjooni.
Qataril on samuti roll ja see ei meeldi Egiptusele.
Iisraeli see ei häiri,
kuna Qatar annab Gaza stabiliseerimiseks vajaliku raha.
Egiptuse meelest pole Qatar parim lahendus.
Asi on seega keerukam
kui Iisraeli-Egiptuse koostöö Gaza stabiliseerimiseks.
Egiptusel ja Iisraelil on teisigi huve.
USA ei osale ja on Gaza suhtes käega löönud.
Neil pole kontakte kellegagi, kel seal mingit mõju oleks,
peale Iisraeli.
Olukord on keerukas.
Eskalatsioon on võimalik,
kuid see pole kellegi huvides.
Asi on olukorra kontrollimises.
Nagu Amir ütles, pole Iisraelis valitsust,
kes võiks suuroperatsiooni teha.
Üheks faktoriks on ka Abbas.
Yossi Kuperwasser oli Iisraeli peamisi Arafati-jälgijaid
alates 1997. või 1998. aastast.
1981. aastast.
Mõtlen Oslo protsessi aega, kui Arafat Läänekallast valitses,
kuni ta Prantsusmaal suri.
Sama saatus ootab peagi ka Abbasi.
See mõjutab tema otsuseid.
Ta ei taha midagi erilist teha.
Ta mõtleb oma pärandile
ja tahab mõjutada võitlust järeltulijate vahel.
Kuigi talle pakuti Gazas kontrolli,
ta keeldus sellest.
Ta ei taha minna Gazasse Iisraeli või Egiptuse kaitse all.
Ta jääb pigem Ramallah'sse või reisib ümber araabiamaailma.
Iisrael peab käsitlema Gazat ja Läänekallast eraldi.
Kui palju on Abbasil mõjuvõimu tulevastele põlvedele,
talle ustavatele ning ka oma laste ja pere üle?
Araabia kultuuris on perekond ju lai mõiste.
Dünastiaid väljaspool monarhaid eriti pole,
välja arvatud Assadi pere,
kes on valitsenud Süüriat ligi 50 aastat.
Abbasi pere võimule ei jää.
Üks järeltulijakandidaate on Arafati vennapoeg Nasser al-Kidwa.
Peamisi kandidaate on neli-viis.
Kandidaadid ja julgeolekurühmitused
valmistuvad nüüd järeltulijate vaheliseks võitluseks.
Kol Ben Shalom,
paari nädala eest rääkis kaitsejõudude esindaja
mereväe operatsioonist seoses kahe palestiinlaste laevaga,
mis püüdsid toimetada Hamasile varustust
keskmaarakettide jaoks.
Juhtum meenutab taas, miks Gaza blokaadi vaja on.
Julgeolekumeetmeid pole siiski tõhustatud.
Kas Iisrael püüab Gaza blokaadi
rahvusvahelisele üldsusele õigustada?
Iisrael võitleb ju iga päev smugeldamiskatsetega.
Iisraelil on alati koormaks see,
et teda ei mõisteta.
Too juhtum on vaid jäämäe tipp.
Võitlus smugeldamise vastu
on pidev mitmetahuline operatsioon.
Osa salakaubavedudest peatatakse ja osa pääseb läbi.
Nad on oma relvavarud taastanud.
Selleks nad oma ressursse kasutavadki.
Iisraeli kaitsejõud teevad head tööd
ka humanitaarvallas. Olin eelmine nädal seal.
Haigete eest hoolitseti väärikalt, kuid arvestades julgeolekuga.
See on tänaseks kõik. Kutsume teid peagi tagasi,
ja loodetavasti kuuleme siis parematest tulevikuväljavaadetest.
Aitäh, kol Ben Shalom, hr Oren ja kindral Kuperwasser!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri