Tere tulemast saatesse!
Iisraeli-palestiinlaste konfliktis
on alati osalenud välisriike oma huvidega,
vahel isegi poolte huvide vastaselt.
Peagi avaldatava USA rahualgatuse aspektist
võib globaalne koostöö osutuda tähtsamaks kui kunagi varem.
Stuudios on suursaadik Yoram Ettinger,
Lähis-Ida ning USA-Iisraeli suhete ekspert,
TV7 analüütik Amir Oren ja dr Gershon Baskin,
kes on endine Iisraeli-Palestiina mõttekoja juht
ja töötanud nõunikuna Iisraeli-palestiinlaste kõnelustel.
Hr Oren, mis seisus "sajandi tehing" on?
Nagu ütlesite, Iisraeli ja palestiinlaste konflikt
pole kunagi olnud eraldi küsimus,
vaid osa laiemast konfliktist
araablaste ja Iisraeli, või araablaste ja juutide vahel.
1947. aastani keskendus konflikt sellele poolele,
kuid seejärel lõid kaasa araabiamaad ja ründasid Iisraeli.
Nii sai sellest eelkõige
Iisraeli konflikt Egiptuse, Jordaania, Süüria ja teiste araabiamaadega.
Alles 1990. aastate keskel,
kui Iisrael oli teinud rahulepingud Egiptuse ja Jordaaniaga,
muutus palestiinlaste küsimus taas konflikti keskmeks.
Palestiinlased on alati tahtnud kaasata teisi,
et tasakaalustada Iisraeli paremust.
Nii said USAst ja Venemaast
Oslo lepingu kaasallkirjastajad.
Dr Baskin osales selles protsessis.
Osalesid ka Norra, EL ja veel mõned riigid.
Läheneme nüüd teelahkmele,
kus president Trump avaldab oma paljukaheldud rahuplaani.
Hiina ja Venemaa Trumpi plaani
tingimata toetama ei hakka.
Teistel on aga kõrini kogu konfliktist,
sest nad peavad maksma miljardeid eurosid
põhjatusse auku.
Iisraeli ja palestiinlaste konflikti rahvusvaheline osalus
võib seega muutumas olla.
Suursaadik Ettinger,
seni on lepingust avaldatud vaid majandusega seotud aspekte,
mitte rahualgatuse diplomaatilisi pooli.
Palestiinlased teatasid eelmise nädala esmaspäeval,
et lükkavad selle tagasi.
Nii Läänekallast valitsev Palestiina omavalitsus
kui Gazat valitsev Hamas on kategooriliselt tagasi lükanud
kõik lepingu osad. Vähemalt Ramallah ütles,
et majanduspoolest ei tasu rääkida ilma diplomaatiliseta.
Lugesin eelmine nädal artiklit mille järgi "sajandi tehing"
olevat vaid uus nimi status quo säilitamisele.
Palestiinlased keelduvad igasugusest koostööst
Trumpi valitsusega.
Iisrael pole oma seisukohta USA plaanide suhtes avaldanud.
Mis suunas olukord liigub?
Palestiinlased paistavad oletavat, ja neil on ehk õigus,
et Trumpi valitsuse algatus
erineb dramaatiliselt Valge Maja ja lääneriikide eelmistest algatustest.
See ei kavatsegi lahendada konflikti, vaid hallata praegust tegelikkust.
Erinevalt eelkäijatest ei usu Trump,
et palestiinlaste küsimus oleks araablaste-Iisraeli konflikti tuum,
ja kindlasti mitte Lähis-Ida rahutuste allikas,
ega ühegi araabia juhi kroonijuveel.
Palestiinlased näevad, kuidas Iisrael sõlmib suhteid
Saudi Araabia, Kuveidi, Araabia Ühendemiraatide,
Omaani, Egiptuse ja Jordaaniaga.
Nende koostöö on parem kui iial varem,
kui palestiinlaste küsimus pole üldse edenenud.
Sõnum on selge: nende araabia juhtide meelest
ei vääri palestiinlaste küsimus endises mastaabis tähelepanu.
Dr Baskin,
Iisraeli-palestiinlaste konflikti lahendamine on olnud teie elutöö.
Olete läbinud mitmed etapid ja otsinud aktiivselt lahendust.
Kui eelmine nädal ramallalastega vestlesin,
paistsid nad kõik olukorda mõistvat.
Nad teadsid, et on kaotanud
oma Lähis-Ida araabia vendade soosiva hoiaku.
Neil pole ka endist mõjuvõimu
eurooplaste nõutud lahendusmudeli suhtes.
Iseenesestmõistetavaks peetud kahe riigi lahendus
pole enam iseenesestmõistetav.
Isegi Ramallah's öeldakse, et võiks võtmed Iisraelile tagastada.
"Las nad tegelevad kõigega
ja meist saavad kaherahvuselise riigi võrdõiguslikud kodanikud."
Täpselt.
Palestiinlaste noored ei toeta enam Oslo protsessi paradigmat.
Nad räägivad ühe riigi lahendusest,
kuid üks riik ja lahendus
on omavahel vastuolus.
Kaks ühel maal elavat rahvast on olnud valmis võitlema, tapma
ja surema oma identiteedi territoriaalse väljenduse eest
Asi on territooriumis ja identiteedis.
Need juudid ja palestiinlased, kes toetavad ühe riigi lahendust,
toetavad vastavalt juudiriiki või palestiinlaste riiki.
Olen seega eriarvamusel. Iisraeli- palestiinlaste küsimus ei kao kuhugi.
See, et araabiamaade režiimid ei toeta enam palestiinlaste teemat,
ei tähenda, et araabia rahvad oleks nad hüljanud.
Trump tegi vea, kui eemaldas Jeruusalemma kõnelustelaualt
ja saatkonna sinna kolis.
Ja kui lõpetas UNRWA rahastamise,
väitis ta, et eemaldas laualt ka pagulaste küsimuse,
kuid pole ühtki lauda ilma Jeruusalemma, piiride ja pagulasteta.
Iisraeli ja palestiinlaste konflikt
jääb Iisraeli ja araablaste suhete keskmesse.
Ükski araabiamaa ei nõustu Iisraeliga suhteid normaliseerima,
ja ükski araablane ei nõustu iial juutide suveräänsusega Templimäel.
See ei tule araabia- ja moslemimaailmas kõne allagi.
Kui Trump ajalukku läheb, loodetavasti varsti,
naaseme konflikti tuumküsimuste juurde lahendust otsima.
Võimalus on ehk juba kaotatud.
Me kahe riigi lahenduse toetajad peame ehk võitlema
võrdõiguslikkuse ja selle maa iseloomu pärast,
ning paremtiib, kes palestiinlaste riigi ära põlgas,
peab veel tõdema sionistliku projekti nurjumist.
Hr Oren, püüan selgitada erinevusi Oslo lepingu ja sajandi tehingu vahel.
Dr Baskin ja suursaadik Ettinger võivad sellest rohkem rääkida.
Kogu kriitikast hoolimata
ei tea keegi veel sajandi tehingu sisu.
Alles siis, kui see on avaldatud, teame,
kui palju erineb see Oslo lepetest,
ja kas see suudab toetada majanduspakettidega inimeste elu nii,
et lõpeksid kümnendeid kestnud vägivaldsused.
See on olnud võitlus usuidentiteedi pärast,
kus Jeruusalemmal on keskne roll.
Keegi, kellega rääkisin, rõhutas mulle äsja,
et Jeruusalemma tähendus on seotud just islamiga,
mitte niivõrd palestiinlaste asjaga,
ja seepärast peavad palestiinlased selles suhtes
oma araabia vendadega kompromisse tegema.
Meie, siinelavad inimesed, oleme pidanud korduvalt kogema
samu probleeme, konflikte ja nurjunud lahenduskatseid.
1947. a novembri lõpu ja 1948. a mai keskpaiga vahel
oli otsustav hetk, kui palestiinlastel ja iisraellastel oli võimalus
valus kompromiss teha.
Kõik aga polnud nende endi kätes,
kuna araabiamaadel olid omad plaanid,
ja nad polnud solidaarsed, vaid ajasid igaüks oma asja.
Toonased palestiinlased ebaõnnestusid
ja kaotasid võimaluse oma riigiks.
Läänekallast valitses Transjordaania ja Gazat Egiptus.
Alles pärast rahulepingut Egiptusega ja Jordaania taandumist
jõudsime Oslo lepinguni, mis oli vaid ajutine etapp.
See polnud mõeldud lõplikuks lahenduseks.
Selle suhteliselt vilets edu johtus sellest,
et pooled polnud kunagi ustavad selle vaimule:
asundused, terroriaktid jne.
Aga kuidas siit edasi minna?
Loodetavasti tõuseb mõlemal pool mõõdukaid juhte,
kes suudavad mõistlikke kompromisse teha.
Muidu ootab ees lõputu sõda, nagu ütles Gershon Baskin.
Alati on fanaatilisi, sõjakaid vähemusi,
kes ei aktsepteeri oma juhtide järeleandmisi.
Juhtide vastutusel on veenda teise poole juhte
oma sõjakatele vähemustele oma tahet peale suruma.
Selleks tuleb teisele poolele mingit vastutasu pakkuda.
Trumpi valitsus püüab ehk teatud mõttes palestiinlasi ära osta,
kui neile Lähis-Idas aktsiaid annab.
Vastutasuks peavad nad loobuma omariiklusunistusest.
See ei lähe läbi.
Suursaadik Ettinger, kas olete nõus?
Iisraeli ja palestiinlaste konflikti
tuleb vaadelda osana Lähis-Ida laiemast tervikust.
Lähis-Ida tervikolukord vormib konflikti palju rohkem
kui palestiinlased ja iisraellased.
Sellest peale, kui islam 14 sajandi eest sündis,
pole araablased suutnud omavahel rahus elada.
Ehk lühidalt, kuid mitte kunagi kuigi pikalt.
Lähis-Ida mõjutavad araablaste omavahelised suhted,
ettearvamatus, plahvatusohtlikkus ja vägivaldsus,
ning ka Iisraeli-palestiinlaste konflikt.
Rääkisite erinevustest rahvastiku ja valitsuste vahel.
Kahjuks pole enamus seni tähtsust omanud.
Kõiki araabia- ja moslemimaid, Iraanist Mauretaaniani,
on valitsenud armutu vähemusdiktatuur,
kes on määranud ühiskonna kuju, tuleviku ja suuna,
seda ka Iisraeli-palestiinlaste konfliktis.
Araablased mäletavad hästi, mida PLO Egiptuses tegi.
PLO juhtkond pidi sealt põgenema,
kui osales valitsusvastases tegevuses ja terrorismis.
Samal põhjusel põgenesid nad ka Süüriast.
1970. aastail nad peaaegu kukutasid Jordaania hašimiididünastia.
Nad peaaegu hävitasid Liibanoni oma igapäevase vägivallaga.
Palestiinlaste juhtkond tegi koostööd,
kui Saddam Hussein ründas Kuveiti,
kes oli olnud palestiinlaste olulisim võõrustaja.
Palestiinlaste moraali tõepoolest ei ülistata,
ja nad pole araabiamaailmas eriti populaarsed.
Dr Baskin, keskendume palestiinlaste omariikluspürgimusele.
Mulle tundub, et neil on kaks suurt väljakutset.
Üheks neist on verised hõimutülid Gazas.
Islamirühmitus Hamas ja seda toetanud suguvõsad
haarasid seal jõuga võimu.
See tekitas viha nende suguvõsade seas,
kes toetasid Palestiina omavalitsust.
Kas nad suudavad oma tüli lahendada?
See on kultuuriline väljakutse.
Olete araabia kultuuri ekspert.
Teine väljakutse on institutsioonide ehitamine,
mis võimaldaksid elujõulise riigi.
See pole üksnes perekondade, vaid kahe ideoloogia vaheline tüli.
See ei pea paika Gazas.
Ka suguvõsade sees on Fatah' ja Hamasi liikmeid,
ning kõigi poliitiliste identiteetide toetajaid.
See pole hõimusõda, isegi kui koostöö on jagunenud
näiteks Hebroni ja Nabluse suguvõsadeks.
Asi pole siiski ideoloogilistes erinevustes, vaid võimukeskustes.
Hamasi ja Fatah' vahel on ideoloogiline erinevus.
Need esindavad minu meelest palestiinlaste vähemust.
Mõlemad?
Jah, kuid valimistel ei hääletata üksnes ideoloogia põhjal.
Hamas esindab ideoloogiliselt vaid 15 % gazalastest.
Ometi võib ta homme valimised võita.
Läänekalda ja Gaza lõhe paraneb alles siis,
kui Abbasi enam pole.
Aga institutsioonid?
See on kergem väljakutse.
Tehnokraatide valitsus võttis Gaza ministeeriumid üle,
kuid nood hakkasid omavahel tülitsema relvajõudude,
piiride ja suhete üle Egiptusega.
Asi polnud niivõrd valitsusasjades. See pole suur probleem.
Valitsus loodi toona peaminister Salam Fayyadi juhtimisel.
Vestlesin temaga vahetult enne tema lahkumist.
Ta oli väga pettunud selles,
et ei saavutanud teineteisemõistmist tuumküsimustes.
See takistas riigile vältimatute institutsioonide arenemist.
Salam Fayyadil läks institutsioonide loomine korda.
ÜRO arenguprogramm, Maailmapank
ja Rahvusvaheline Valuutafond
raporteerisid,
et Palestiina oli omariikluseks valmis.
Fayyadi pettumus johtus erimeelsustest Abbasiga.
Abbas tahtis asja rahvusvaheliseks ajada
ja taotles ÜRO organite liikmestaatust.
Tehnokraadist Rami Hamdallah, kes tema järel peaministriks sai,
püüdis ületada lõhet Fatah' ja Hamasi vahel,
kuid nad polnud leppimiseks valmis, nagu nad pole praegugi.
Enamikule palestiinlastest nii Gazas kui Läänekaldal
on esmatähtis selle lõhenemise lõpetamine.
See on tähtsam kui kõnelused Iisraeli või USAga.
Rami Hamdallah' lahkumise põhjuseks oli see,
et Hamasil õnnestus paar korda ta peaaegu salamõrvata.
Mõned süüdistavad selles Fatah' salaliitu Hamasi vastu.
Alati on konspiratsioonisüüdistusi.
Hr Oren,
kui suur on rahvusvaheline toetus Trumpi rahualgatusele?
Kas see leiab toetust vaid Lähis-Idas või hakkab ka Euroopa üles sulama?
Paljud EL-i riigid on lubanud saata ärijuhte
Bahraini konverentsile 25.-26. juunil,
kui alustatakse algatuse esimese etapiga.
USAs on mitmeid Lähis-Ida tundvaid tahke.
President Trump kasutab vaid üht -
New Yorgi juute.
Ta valis oma väimehe Jared Kushneri,
suursaadik Jason Greenblatti
ja David Melech Freedmani, ehk "kuningas Taaveti"
suursaadikuks Iisraeli.
Neil ei paista olevat eriti sügavat arusaamist regioonist,
selle kultuurist ja traditsioonidest,
eriti mis puudutab maine säilitamise vajadust.
On tähtis, et teine pool ei kaota oma mainet,
kui avalikustatakse tema järeleandmised.
Teist ei tohi solvata ja alandada.
Nüüd koheldakse Lähis-Idas palestiinlasi vastupidiselt.
Need, kellele on tähtis au ehk sharaf, millest araablased alati räägivad,
pööravad palestiinlastele väga kergelt selja.
Jah, aga palestiinlasi on lepingu tegemiseks vaja.
Võib muidugi sundida nad tingimusteta alla andma,
nagu Saksamaa ja Jaapan,
kuid nende nõusolekut nii ei saada.
Üks tähtis küsimus puudutab tagatisi.
Iisraellased tahavad eelkõige julgeolekugarantiisid.
Palestiinlased tahavad tagatisi Iisraeli laienemise vastu,
kuigi Iisrael ei kavatse laieneda.
Aga kavatseb ju.
Jah, aga mitte väljaspoole oma piire ja lahendus on võimalik.
Palestiinlased tahavad rahvusvahelisi jõude
endale toeks Iisraeli vastu. See on saavutatav.
Hoolimata sajandi tehingu rõhuasetusest
ei keskendu see valitsus Lähis-Idas
palestiinlaste küsimusele.
Tema esmaeesmärk on stabiliseerida USA-meelseid araabia valitsusi.
Ta tahab eemaldada Iraani ajatollad, Moslemivennaskonna
ISISe ja al-Qaeda araabia valitsuste kõride kallalt.
Need on tapvaks ohuks, mis võivad ühe ööga valitsused kukutada.
USA püüab neid valitsusi kinnitada.
Palestiinlaste küsimus
on USA Lähis-Ida poliitikas täiesti teise- või kolmandajärguline.
Mis puudutab New Yorgi juute,
siis ma ei ütleks, et nemad USA poliitikat vormivad.
Julgeolekunõunik Bolton pole New Yorgi juut,
nagu pole ka välisminister Pompeo.
Ma ei tea kõike, kuid nemad määravad USA suuna.
Saateaeg on otsas, kuid tuleme teema juurde peagi tagasi.
Aitäh, suursaadik Ettinger, hr Oren ja dr Baskin!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri