Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vaalivoittaja Benjamin Netanjahu -
uurastaa muodostaessaan hallitusta -
tasapainotellen kumppaneiden ristiriitaisten vaatimusten välillä.
Mitä on odotettavissa Israelin uudelta hallitukselta?
Siitä keskustelevat reservin eversti Miri Eisin, -
imago-, turvallisuus- ja tiedustelu- asiantuntija IDC Herzliasta,-
analyytikkomme Amir Oren -
ja Gil Hoffman, Jerusalem Postin politiikan pääkirjeenvaihtaja.
Herra Oren, kertoisitteko tuoreimmat uutiset?
Voitto voittaa tappion.
Se on tieteellinen tutkimustulos.
Vaalivoiton jälkeen -
Netanjahulla on kuitenkin edessään suuria haasteita.
Hänen on sovitettava yhteen kumppaneidensa eri vaatimukset.
Ne kumppanit tosin haluavat mieluummin hänet kuin Gantzin, -
mutta niiden välillä on erimielisyyksiä tulevan hallituksen linjasta.
Erot näyttävät joskus ylipääsemättömiltä.
Esimerkiksi Avigdor Lieberman heiluttelee sekularismin lippua.
Hän muun muassa vaatii -
ultraortodoksinuorten kutsumista asepalvelukseen.
Uskonnollisilla ortodoksipuolueilla on kuitenkin knessetissä -
enemmän edustajia kuin Liebermanilla.
Ne vastustavat kiivaasti hänen vaatimustaan.
Ja se on vain yksi esimerkki.
Kättä väännetään tietysti myös salkkujen jaosta, -
mutta se on tällä hetkellä toissijaista.
Netanjahulla on 28―42 päivää aikaa, -
joten hän todennäköisesti onnistuu.
Hänellä riittää kuitenkin työsarkaa.
Eversti Eisin, ennen vaaleja -
kysymys ultraortodoksisten jeshiva- opiskelijoiden asepalveluksesta -
tuotti päänvaivaa pääministeri Netanjahulle.
Tämä kiista oli osittain syynä -
puolustusministeri Liebermanin eroon hallituksesta.
Tuolloin Netanjahulla oli 67 paikkaa.
Tällä kertaa hän on saamassa ehkä vain 65 paikkaa.
Ja tuolloin ultraortodoksipuolueet olivat heikompia.
Nyt ultraortodoksit -
ja uskonnollinen äärioikeisto, "Oikeistopuolueiden liitto", -
vaativat todennäköisesti enemmän vaalimenestykseensä vedoten.
Lieberman on kuitenkin nyt kuninkaantekijä, -
koska hänen viisi paikkaansa ratkaisevat, -
johtavatko erimielisyydet pian uusiin vaaleihin, -
vai saavatko pienpuolueet tämän hallituksen käsiinsä.
Onko kaikkiin kysymyksiin aina mustavalkoinen joko-tai-vastaus?
Israelissa on kyse kompromisseista.
Nyt kaikki antavat avauslausuntojaan.
Ultraortodoksit kieltäytyvät asepalveluksesta, -
mutta sekulaarioikeisto vaati sitä kaikilta.
Lopputulos on jotain siltä väliltä.
Toisaalta eihän Israelin arabeiltakaan vaadita asepalvelusta.
Kompromissi on siis mahdollinen ultraortodoksienkin kohdalla, -
jos se halutaan tehdä.
En usko, -
että ultraortodoksien asepalvelus on Liebermanille kaikkein tärkeintä.
Hän haluaa, että he palvelisivat maataan jollain tavalla.
Ehkä siinä voidaan tehdä kompromissi, -
ja avata sitten ovi siviiliavioliitolle, jota ei Israelissa ei nyt ole.
Kysymyksiä on useita, -
ja kompromisseja tehdään hallitukseen pääsemiseksi.
Olin kuulemassa Liebermanin "voitonpuhetta" maanantaina.
Se oli outoa, koska hän sai vain viisi paikkaa.
Kenet hän voitti?
Vihollisen, eli median.
Netanjahukin julisti voittaneensa.
Hän ei edes maininnut Gantzia. Hänkin voitti median.
Sen he sanovat tehneensä ja puhuvat nyt medialle aikeistaan.
He lupaavat hoitaa kaiken kuntoon, ja siihen he tarvitsevat mediaa.
Me emme kuitenkaan enää ole heidän tukenaan.
Lieberman sanoi, ettei hän anna pilkunkaan vertaa periksi -
ultraortodoksien asepalveluskysymyksessä.
Hän sanoo olevansa valmis menemään oppositioon sen takia, -
eikä hän pelkää uusia vaalejakaan.
Se on kauhea uhkaus israelilaisille sadan päivän loanheiton jälkeen.
Sitä haluavat vain toimittajat, joilla on ollut hauskaa.
Herra Oren, olen aiemmin päässyt seuraamaan kulissien takana -
koalition muodostamista.
Siinä on kaksi toimintatapaa.
Toinen on vaatia salkkua uhaten: -
"Muuten menetätte minut ja päädytte oppositioon."
Toinen puoli voi puolestaan uhata kansansuosion menetyksellä.
Loppujen lopuksi kyse on salkkujen jaosta.
Siinä eivät runolliset ideologiat paljon paina.
Tietysti jos neuvottelut epäonnistuvat, siitä syytetään aina ideologiaa, -
mutta käytännössä kyse on siitä, mitä kukin saa, -
ja miten voi parhaiten palvella omaa kansaa.
Netanjahun mahdollisen koalition sisällä on valtavia kuiluja.
Kurooko Netanjahu ne kuilut umpeen -
antamalla pois sellaisia salkkuja, jotka hän haluaisi pitää Likudilla?
Voitonpuheessaan Netanjahu käytti trumpiaanisia superlatiiveja.
"Se oli valtava, loistava voitto!"
Hänen on pakko muodostaa hallitus juridisten ongelmiensa takia.
Hänen on pysyttävä pääministerinä, -
mikä saattaa hänet heikompaan asemaan -
koalitiokumppaneihinsa nähden.
Näin he siis asian näkevät?
Asia on todellakin näin, -
koska välttääkseen oikeudenkäynnin -
Netanjahun on jatkettava pääministerinä erinäisistä syistä.
Se neuvotteluetu ei tietenkään ole kellään yksittäisellä kumppanilla, -
mutta yleisesti ottaen heillä on se neuvotteluetu.
On ilmeistä, että heti kun vaalit päättyvät, -
poliitikot alkavat ajatella seuraavia vaaleja.
He miettivät, mikä saa äänestäjät palkitsemaan tai rankaisemaan heitä -
seuraavissa vaaleissa.
Heidän on annettava äänestäjilleen jotain.
En suhtaudu kyynisesti Liebermanin politiikkaan.
Hänen kannattajansa ovat iäkkäitä venäjänkielisiä maahanmuuttajia.
Hänen kannatuspohjansa pienenee.
Hänen on saatava tuloksia, -
esimerkiksi siviiliavioliitto tai paremmat eläkkeet.
Hänen on saavutettava jotain.
Hän on aktiivisesti tuonut esiin siviiliasioita -
kristittyjen, druusien ja muiden vähemmistöjen parissa.
Totta, mutta huomatkaa, -
mitä hänen vanha toverinsa Vladimir Putin teki hänelle!
Tämä tapasi Netanjahun muutama päivä ennen vaaleja -
täysin sotilaallisin kunniamenoin!
Se oli varmasti Liebermanille järkytys.
Hän haluaa luottamusmieheksi Venäjän suuntaan.
Hänen on jollain tavoin vahvistettava asemiaan.
Ja onhan muitakin puoluejohtajia, kuten Moshe Kahlon, -
jonka paikat vähenivät kymmenestä neljään.
Onko hänellä tulevaisuutta Likudin ulkopuolella?
Miten hän saisi seuraavalla kerralla paremmat tulokset?
Emme välttämättä pääse näkemään neuvotteluosapuolten kieroihin mieliin.
Siinä oli monta kysymystä.
Pääministeri Netanjahu on kuvaillut saamiaan syytöksiä noitavainoksi, -
jotka eivät sovi Israelin kaltaiseen demokratiaan.
Eivät ne ole vain syytöksiä...
Se on syyteharkinta ennen kuulemista.
Demokraattisessa yhteiskunnassa hän on syytön, -
kunnes oikeus tuomitsee hänet syylliseksi.
Eversti Eisin, -
käyttävätkö eri puolueet Netanjahua hyväkseen -
täyttääkseen omat lupauksensa kannattajilleen?
Muistakaamme, että ehdolla ei ollut Netanjahu, vaan hänen puolueensa, -
jonka ykköspaikalla hän oli.
Muut puolueet suosittelevat häntä pääministeriksi, -
koska oikeistopuolueet voittavat hänen siivellään.
Nyt paikat ovat 65―55.
Häntä tukee siis vain hieman yli puolet israelilaisista.
Ja siinä puoliskossa kyse ei ole Netanjahusta, -
vaan siitä, ettei hänelle ole vaihtoehtoa oikeistoleirissä.
Mielestäni he tarvitsevat häntä enemmän kuin hän heitä.
En usko, että Netanjahu miettii syytteitä paljonkaan.
Hän pitää itseään Israelin valtion johtajana, -
jolla on selvä agenda.
Hän pitää voittoa omana ansionaan.
Hän tekee kompromisseja, mutta keskeistä on hänen johtajuutensa, -
ei Likudin etu.
Kahdella ultraortodoksipuolueella on hyvin sektoriaalinen lähestymistapa.
Niillä on tietyt vaatimukset, - ja ne saavat ne läpi, -
koska ne eivät kosketa muita.
Suurin haaste on asepalveluskysymys.
Siinä voidaan kuitenkin tehdä kompromissi, jos halutaan, -
vaikkei Lieberman nyt tee kompromissia retoriikan tasolla.
Kaikkien ultraortodoksimiesten asepalveluksen järjestäminen -
ei ole mikään pikku juttu puolustusvoimillekaan.
Herra Hoffman, mitä mieltä olette?
Kello käy. Netanjahu on valittu hallituksen muodostajaksi.
Syyteharkinnan jälkeinen kuuleminen tapahtuu heinäkuussa, -
ellei sitä siirretä parilla kuukaudella.
Oikeuskansleri päättää todellisista syytteistä puolen vuoden kuluessa.
Vasta niillä on merkitystä.
Silloin Likudin on päätettävä, voiko Netanjahu jatkaa pääministerinä.
Jos Netanjahu syrjäytetään -
ja Likud lähtee vaaleihin ilman häntä, -
kaikkien gallupien mukaan Likud kärsisi murskatappion.
Se on aivan mahdollista.
Korkein oikeus tekee päätöksen, -
mutta laki ei ole tässä asiassa aivan selvä.
Ministerin ja knesset-jäsenen on erottava, jos hän saa syytteet, -
ja pääministerin on erottava, jos hänet tuomitaan, mihin on vuosia aikaa.
Korkeimpaan oikeuteen pitää tehdä vetoomus hänen erottamisestaan.
Oikeuskansleri on sanonut, -
ettei hän aio puolusta pääministeriä korkeimmassa oikeudessa, -
vaikka hänen tittelinsä on hepreaksi "hallituksen asianajaja", -
eli hänen pitäisi puolustaa hallitusta korkeimman oikeuden edessä.
Hän viestii siis nyt korkeimmalle oikeudelle: "Napatkaa hänet!"
Netanjahun ehdokkaan ajamien uudistusten takia -
korkein oikeus haluaa hänestä eroon.
Vuonna 2020 saatamme nähdä oikeuskampanjan, -
jolla Netanjahu pakotetaan ulos.
Eräät asiantuntijat, tai ainakin asiantuntijoiksi itseään nimittävät, -
hahmottelevat toisenlaisen tapahtumaketjun.
He uskovat, että vaikka Netanjahun ehkä pitäisi -
moraalisista syistä luopua pääministeriydestä, -
hän ei tee sitä, vaan taistelee sinnikkäästi oikeudessa.
Hän käyttää väsytystaktiikkaa.
Hän puolustautuu oikeudessa seuraavat kaksi vuotta, -
ja jos hänet tuomitaan, hän vetoaa korkeimpaan oikeuteen, -
kuten laki nyt sallii.
Kahden vuoden kuluttua Israelin presidentti vaihtuu.
Jos oikeusministeri on hänen mieleisensä, -
luultavasti Jariv Lavin, -
ja jos Likud-valtainen knesset valitsee hänen mieleisensä presidentin, -
hän voi saada tuomionsa muutetuksi -
tai hän voi saada armahduksen ja päästä kuin koira veräjästä.
Edessä voi olla kiinnostavat kaksi vuotta, -
emmekä ole edes puhuneet Trumpin rauhansuunnitelmasta.
Se on tärkeä tekijä tulevan vuoden aikana -
sekä hallituksen muodostamisessa että sen toiminnassa.
Trump on kuvaillut "vuosisadan diiliä" suunnitelmaksi, -
jolla Israelin ja palestiinalaisten suhteet normalisoitaisiin, -
"jotta he saisivat paremman elämän".
Miten Netanjahun hallitus suhtautuu siihen?
Se on selvästi oikeistohallitus, joka tyrmää kahden valtion mallin.
Sen mielestä pitäisi olla vain yksi valtio: juutalaisvaltio, -
ja kaikki muut vaihtoehdot ovat pois pöydältä.
Voiko Trump saada jotain aikaiseksi, ja selviääkö Netanjahu siitä?
Jos Trump esittää suunnitelman, Netanjahu ei voi kieltäytyä siitä.
Suunnitelmasta esitetään kuitenkin jo oletuksia.
Puhutaan kahdesta valtiosta tai valtiosta ja autonomiasta, -
mutta kukaan ei oikeasti tiedä sen sisältöä.
Siitä esitetään vaikka minkälaisia salaliittoteorioita.
Itse ajattelen, että Trumpilla on suunnitelma, -
ja jos hän sen esittää, Netanjahun on hyväksyttävä se.
En kuitenkaan tiedä, millainen se on, -
ja hyväksyykö israelilaisten enemmistö sen.
Mutta mitä tahansa Trump esittääkin, palestiinalaiset torjuvat sen varmasti.
Ja siksi sen torjuu myös Eurooppa, joka tukee palestiinalaisia, -
valitettavasti.
Koska sen esittää Trump, se ei mitenkään voi olla hyvä suunnitelma.
Netanjahu voi hyväksyä sen, -
mutta siitä alkavat suuret vaikeudet kansainvälisellä kentällä, -
ja se ei lopu hyvin.
Se suunnitelma muuttaa kaiken, vaikka palestiinalaiset torjuvatkin sen.
Olemme vuosikymmeniä kuulleet, -
että kaikki tietävät, mitkä ovat lopulliset rajat: -
ne, jotka Clinton esitti Arafatille ja Barakille Camp Davidissa.
No, nyt tulee uusi suunnitelma, -
joka pysyy, vaikka palestiinalaiset torjuvatkin sen.
Sitä Netanjahu tahtoo.
Jos hän selittää sen tarpeeksi hyvin oikeistokumppaneilleen, -
hekin tahtovat sitä.
Ennenkin äärioikeisto on pysynyt hallituksessa neuvottelujen aikaan, -
kunhan mistään ei anneta periksi, tai kunhan he eivät tiedä siitä.
Olmertin hallituksessakin oli oikeistopuolueita -
kun Olmert tapasi Abbasia sata kertaa ja päätti jakaa Jerusalemin.
Shasin oikeistojohtaja Eli Jishai oli paikalla, -
mutta teeskenteli tietämätöntä.
Kirjoitimme siitä Jerusalem Postissa ja käänsimme sen Jishaille, -
mutta hän teeskenteli, ettei hän kuullut.
Rauhanprosessi voi siis edetä israelilaisten puolella, -
mutta tangoon tarvitaan kolme, eivätkä palestiinalaiset aio tanssia.
Ensimmäinen USA:n presidentti, joka ehdotti palestiinalaisvaltiota, -
oli republikaani George W. Bush.
Se tapahtui 17 vuotta sitten -
pian sen operaation jälkeen, -
jossa Israelin armeija tuhosi terrori-infrastruktuurin Länsirannalta.
Israelin sotilaallista voittoa seurasi diplomaattinen epäonnistuminen, -
jos palestiinalaisvaltiota pitää negatiivisena tuloksena Israelille.
Tuolloisen pääministerin Ariel Sharonin oli pakko hyväksyä se.
Hän hyväksyi sen periaatteessa, mutta lisäsi siihen 14 ehtoa.
Netanjahu ei voi torjua Trumpin rauhansuunnitelmaa.
Netanjahu on kuitenkin jo luvannut, -
ettei Israel koskaan luovu Juudeasta ja Samariasta, -
ja että siirtokunnat pysyvät siellä.
Hän viittasi ennen vaaleja myös siihen, -
ettei edes "syrjäisiä siirtokuntia" tyhjennetä, -
ja ettei Jerusalemista neuvotella.
Puhutteko samasta Netanjahusta, joka kymmenen vuotta sitten -
kannatti palestiinalaisvaltiota Bar Ilanin puheessaan?
Poliittinen ilmapiiri on ehkä muuttunut siitä, -
kun Netanjahun oli jäädytettävä siirtokunnat -
Obaman ensimmäisenä vuonna.
Feiglinin johtama Likudin oikeistosiipi pysäytti Netanjahun tuolloin.
Silloin Netanjahu oli maltillisempi Obaman hallinnon painostuksen alla.
Nyt kun Trump on julistanut Jerusalemin, eli Länsi-Jerusalemin, -
Israelin pääkaupungiksi, siirtänyt suurlähetystön -
ja tunnustanut Golanin liittämisen Israeliin, -
häntä ei voi torjua.
Jos suunnitelmaan ei sisältyisi myönnytyksiä Israelin puolelta, -
se olisi esitetty vaalikampanjan aikana.
Trump halusi auttaa ystäväänsä vaalien alla.
Siitä tulee siis poliittisesti kallis Netanjahulle.
Netanjahu on kuitenkin tähän asti selvinnyt sellaisista pinteistä.
Eversti Eisin, -
onko Netanjahu entistä vahvempi muodostettuaan 21. hallituksensa, -
vai onko hänen asemansa heikentynyt?
Hän on jo nyt vahvempi.
Hänen kannattajansa -
kannattavat häntä täysin sydämin.
Hän vain jakaa nyt mielipiteitä -
entistä enemmän.
Hän on johtanut erilaisia hallituksia, mutta nyt Israel on jakaantunut, -
ja hänen takanaan on hieman yli puolet israelilaisista.
Viime kerralla, kun hän sanoi arabien syöksyvän vaaliuurnille, -
hän ei puhunut vaalien jälkeen yhtenäisyydestä.
Nyt hän sanoi heti ensimmäisessä puheessaan vaalien jälkeen -
olevansa koko kansan pääministeri ja ajavansa yhtenäisyyttä, -
vaikka hänen mahdolliset koalitiokumppaninsa -
ovat vähemmistökielteisempiä kuin aiemmissa hallituksissa.
Netanjahu näyttää ymmärtävän edessä olevat vaikeudet.
Katsotaan asiaa laajemmasta näkökulmasta.
Yhdysvallatkin on jakautunut täysin kahtia.
Englanti on jakautunut brexitin äärellä.
Koko maailma on jakautunut "meihin ja heihin".
Netanjahu on osa sitä ilmiötä, ja hän osaa käyttää sitä hyväkseen.
Suuri osa israelilaisista ei pidä häntä pääministerinään -
ja pitää häntä jo syyllisenä, -
puhumattakaan arabeista tai druuseista.
Tiedämme jo, mitkä puolueet hallitukseen menevät.
Aika näyttää, mitä tapahtuu Likudin sisällä.
Netanjahu ei ole 10 vuoteen -
nimittänyt varapääministeriä, -
koska hän pelkää, ehkä aiheestakin, että tämä alkaisi horjuttaa häntä.
Jos hän antaa muille puolueille puolustus- ja talousministerinsalkun, -
Likud-poliitikot kysyvät, mitä heille jää.
Jostakusta tulee ulkoministeri. Oikeusministeri on jo valittu.
Varapääministerin paikka olisi vielä vapaana.
Hänestä saattaa tulla seuraava pääministeri.
En ihmettelisi, jos he taistelevat nyt siitä paikasta, jota ei ole olemassa.
Netanjahun vastainen kampanja keskittyi hänen persoonaansa.
Onko hän korruptoitunut, ja onko hänen aikansa ohi?
Hänen kilpailijansa eivät saaneet äänestäjiä vakuuttumaan siitä, -
että jokin on vialla, ja se pitää korjata.
Monien mielestä Israelin asiat ovat hyvin.
Aivan niin. Tästä on keskusteltava toistekin.
Kiitos, eversti Eisin, herra Oren ja herra Hoffman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta