Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vladimir Putinin johtama Venäjä -
on vahvistanut asemaansa etenkin Lähi-idässä.
Moskovan intressit ulottuvat koko alueelle, -
Persianlahdelta läntiselle Välimerelle.
Vastaavatko Venäjän saavutukset sen puheita ja tavoitteita?
Siitä keskustelevat professori Zeev Hanin Euraasian tutkimuslaitoksesta, -
analyytikkomme Amir Oren, -
professori Efraim Inbar Jerusalemin strategiainstituutista -
sekä tohtori Stefani Hoffman, Heprealaisen yliopiston -
Venäjän ja Itä-Euroopan tutkimuslaitoksen entinen johtaja.
Herra Oren, johdattelisitteko aiheeseen?
Presidentti Putinin johdolla Venäjä on saanut takaisin -
perinteisen asemansa Lähi-idässä, -
joka sillä oli 1960- ja 1970-luvuilla, -
varsinkin Syyriassa, mutta muuallakin.
Se on ainakin osittain täyttänyt sitä tyhjiötä, -
jonka Yhdysvallat vetäytyessään jättää.
Mitä Israeliin tulee, -
on tarkasteltava Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrovin -
ja Tel Avivin -suurlähettilään Anatoli Viktorovin lausuntoja.
He sanoivat, että Venäjä toivoo osallistuvansa -
palestiinalaisten ja Israelin neuvotteluihin.
He mainitsivat useasti, että vuonna 2016 presidentti Putin ehdotti -
Netanjahun ja Abbasin tapaamista Moskovassa.
Molemmat hyväksyivät sen periaatteessa.
Venäjä toimisi välittäjänä Israelin ja palestiinalaisten neuvotteluissa.
Se ei kuitenkaan toteutunut.
Nyt Venäjä toivoo sen toteutuvan, mutta se merkitsisi sitä, -
että Israel ja palestiinalaiset etääntyisivät USA:n suojeluksesta.
Se on epätodennäköistä, -
mutta koska Venäjä kuuluu kvartettiin YK:n, EU:n ja USA:n ohella, -
se haluaa jalansijan Lähi-idän rauhanprosessissa.
Israelin ja palestiinalaisten konflikti ei kuitenkaan kuulu -
Venäjän prioriteetteihin Lähi-idässä, vai mitä, professori Hanin?
Kun Putin nousi ensimmäistä kertaa valtaan, -
Venäjä oli menettänyt supervallan asemansa.
Sen ydinasearsenaali oli yhä maailman suurimpia, -
mutta sitä pidettiin enintään alueellisena suurvaltana.
Putin muutti pelin hengen puolessa vuosikymmenessä.
Vuonna 2007 -
hän julisti Münchenissä, -
etteivät vanhat kaavat enää päde.
Siitä lähtien Venäjän ulkopolitiikalla on ollut kolme tavoitetta.
Yksi niistä on pitää läheistä yhteyttä eurooppalaisiin, -
ei varsinaisesti eristää heitä Yhdysvalloista, -
mutta kuitenkin edistää sellaista ajatusta, varsinkin Berliinissä, -
että Euroopalla on omat, USA:sta riippumattomat intressit.
Toinen tavoite on Venäjän vallan palauttaminen "lähiulkomaissa", -
eli niiden sopimusten elvyttäminen, -
jotka tuovat kaikki entisen Neuvostoliiton alueet, -
ehkä Baltiaa lukuun ottamatta, Moskovan vaikutuspiiriin.
Kolmas tavoite on palata Lähi-itään.
Lähi-itä ei ole Venäjän suurin kiinnostuksen kohde, -
mutta läsnäolo siellä kertoo supervallan asemasta.
Se selittää Venäjän viimeaikaiset toimet Lähi-idässä.
Se yrittää lähestyä sunnimaita, -
vaikka se on šiialaisten Iranin ja Assadin hallinnon liittolainen.
Silti sitä kiinnostaa dialogi sunnimaiden kanssa.
Venäjä haluaa myös Turkin kumppaniksi -
Turkin ja arabimaiden konflikteista huolimatta.
Ja lopuksi se haluaa osoittaa olevansa ainut, -
joka voi tuoda ystävänsä Israelin ja ystävänsä palestiinalaiset -
neuvottelupöytään.
"Ystävä" ei ole merkityksetön nimitys, -
vaan Venäjän ulkoministeriön antama tietynlainen asema.
Venäläiset eivät usko onnistuvansa siinä, -
mutta he ovat valmiita yrittämään.
Tohtori Hoffman, mitä ajattelette Venäjän linjasta Lähi-idässä?
Olen samaa mieltä siitä, -
että nyky-Venäjää ymmärtääkseen -
on tarkasteltava Neuvostoliiton aikaa.
Putin yrittää palauttaa Venäjän sellaiseksi mahdiksi, -
joka on otettava huomioon kansainvälisellä näyttämöllä.
Hänen yrityksensä "lähiulkomaissa" entisen Neuvostoliiton alueilla -
eivät onnistuneet kovin hyvin.
Yhdysvaltojenkaan kanssa hän ei onnistunut kovin hyvin, -
joten hän kääntyi Lähi-itään.
Lähi-idän arabimaat ovat Venäjän perinteisiä liittolaisia, -
mutta Gorbatšovin solmittua suhteet Israelin kanssa -
Venäjä on esiintynyt välittäjänä, joka voi puhua molemmille puolille.
Palestiinalaisten ja Israelin konflikti on kuitenkin sellainen, -
jossa Venäjällä on kaikkein pienimmät onnistumisen mahdollisuudet.
Itse asiassa Venäjä oli ensimmäisenä kutsumassa Hamasia -
tämän vallattua Gazan.
Venäjän ulkoministeriö perusteli -
Varsovan kokouksesta poisjääntiä sillä, -
ettei siinä keskustella "Lähi-idän suurimmasta ongelmasta", -
Israelin ja palestiinalaisten konfliktista.
Se oli mielenkiintoinen lausunto.
Lisäisin vielä, -
että Syyriassa Venäjä on onnistunut paljon paremmin.
Se auttoi amerikkalaisia lähtemään ja saavutti monet tavoitteensa.
Professori Inbar, kysyisin teiltä Syyrian konfliktista.
Pääministeri Netanjahu on käynyt Moskovassa monesti viime vuosina -
keskustelemassa koordinointimekanismista, -
jonka muotoili varaesikuntapäällikkö Jair Golan.
Prosessi liittyi nimenomaan Syyriaan, -
ei Israelin ja arabien konfliktiin.
Israel halusi vähentää Iranin vaikutusvaltaa Syyriassa, -
ajaa sieltä pois iranilaisjoukot -
ja estää Irania saamasta jatkumoa Irakin ja Syyrian kautta -
Libanoniin ja Välimerelle.
Mikä on näkemyksenne näistä Israelin yrityksistä -
kosiskella Putinia ja Venäjää?
Lähi-idässä on merkitystä nimenomaan sillä, -
että Venäjä on valmis voimankäyttöön.
Tarkoitan eliitin reaalipolitiikkaa, -
jota Putin ymmärtää hyvin.
Siksi myös Israelin ja Venäjän suhde on niin hyödyllinen.
Ei se ehkä ainutlaatuinen ole, mutta hyödyllinen.
Israel ei halua taistella vahvaa Venäjää vastaan, -
eikä Venäjä halua taistella Israelin ilmavoimia vastaan.
Sillä on ikäviä muistoja 1970-luvulta, -
jolloin Israel ampui alas useita venäläiskoneita Egyptissä.
Venäjä ymmärtää, että Israel voi vaarantaa -
Assadin hallinnon vakauttamisyritykset.
Siksi mailla on hyvä reaalipoliittinen yhteisymmärrys.
Netanjahun monilla vierailuilla Putinin luona -
puhutaan reaalipolitiikkaa, joka on heille yhteistä.
Toiseksi israelilaiset osoittavat huolella kunnioittavansa -
Venäjän sotasaavutuksia, kansakuntaa ja kulttuuria.
Se kuuluu Israelin tapaan puhutella Venäjää.
Annamme heille sen kunnian, jonka he katsovat ansaitsevansa.
Viimeisimmässä tapaamisessa Netanjahu kutsui Putinin Israeliin -
seremoniaan puna-armeijan kunniaksi.
Puna-armeija vapautti toisen maailmansodan aikana -
paljon juutalaisia keskitysleireiltä natsien hirmutekojen aikaan.
Herra Oren, kertoisitteko lisää?
Venäjän propagandan ja retoriikan tärkeä teema on -
muistuttaa Neuvostoliiton osallisuudesta natsien kukistamiseen -
toisessa maailmansodassa.
Se palvelee useita tarkoitusperiä.
Yksi niistä on japanilaissaaret, joita Venäjä pitää hallussaan.
Ne olivat länsiliittolaisten maksama hinta siitä, -
että Venäjä liittyi sotaan Japania vastaan myöhäisessä vaiheessa, -
jolloin sitä ei edes tarvittu.
Venäjä kuitenkin korostaa ennen kaikkea sitä, -
että kolmen suurjohtajan välinen Jaltan sopimus pätee yhä.
Siksi Eurooppa pitäisi edelleen jakaa vaikutuspiireihin.
Venäjä närkästyy, jos joku sanoo, -
että Neuvostoliiton merkitys Euroopan sodassa oli vähäinen, -
ja että natsit voitettiin vasta Normandian maihinnousun jälkeen.
Venäjä ei myöskään pidä Puolan hallituksen nykyisistä toimista.
Se on saattanut Netanjahun arkaluontoiseen tilanteeseen, -
koska hän pitää itseään Puolan hallituksen liittolaisena, -
mutta hänen on oltava hyvissä väleissä myös Putinin kanssa.
Avainsana on vakaus, Venäjän ehdoilla tietysti.
Venäjä haluaa vakauttaa Assadin hallinnon, -
mutta tietää, että Israel voi horjuttaa sitä, -
jos esimerkiksi iranilaiset uhkaavat Israelia.
Siksi Venäjä haluaa tulla toimeen Israelin kanssa.
Professori Hanin, olette palvellut useita vuosia alija-ministeriössä, -
ja olette Israelin venäjänkielisen väestön huippuasiantuntija.
Israelin hallitus on julistanut useaan otteeseen, -
että tämä väestö on Israelin silta venäjänkieliseen maailmaan.
Putin sanoo jatkuvasti, -
että heillä on Israelissa miljoona veljeä ja sisarta.
Yhteyksiä on tietysti paljon, mutta kaikki eivät ole harmonisia.
Pitääkö Venäjä Israelia mahdollisena liittolaisena -
Lähi-idän eri rintamilla, -
ja pitääkö Israel puolestaan Venäjää mahdollisena liittolaisena, -
vaikka tämä on Assadin hallinnon, Israelin vihollisen, liittolainen, -
ja myös Iranin, joka julistaa tuhoavansa juutalaisvaltion?
Lisäksi Venäjä on niitä harvoja maita, -
jotka eivät pidä Hizbollahia ja Hamasia terrorijärjestöinä, -
järjestöjä, jotka ovat vannoneet tuhoavansa Israelin valtion?
Siinä oli kolme eri kysymystä.
Minulle näytettiin kerran Venäjän ulkoministeriössä kartta, -
jonka otsikko oli "Venäjän maailma".
Se näyttää venäjänkielisten tiheyden eri maissa.
Se on Venäjän kulttuurivaikutuksen ratkaiseva osatekijä.
Siellä näkyi tietysti entisen Neuvostoliiton alueita, -
vähän Puolaa vaaleanpunaisella, ja Israel kirkuvan punaisena.
Ne 1,1 miljoonaa veljeä ja sisarta -
ovat Venäjän kulttuurivaikutuksen kulmakivi.
Israel on veljesvaltio.
Venäjä odottaa Israelilta enemmän ymmärrystä -
kuin miltään muulta maalta.
Netanjahu osoittaa tietysti joka käänteessä, -
että ymmärrämme Venäjän kannan.
Pari vuotta sitten Venäjän suosituin iskulause oli: -
"Kiitos isoisälleni voitosta, ja tarvittaessa teemme sen uudestaan!"
Se on viesti venäläisväestölle, joka on kyllästynyt ulkopolitiikan käänteisiin.
Kuten Stefani sanoi, se ei ole ollut kovin menestyksekästä.
Kaikki ne projektit, kuten Ukraina, ovat tulleet hyvin kalliiksi.
Georgian sodasta tuli hyvin kallis, samoin Syyrian projektista.
Levada-keskuksen mielipidekyselyjen mukaan -
venäläiset ihmettelevät, tarvitsevatko he todella sitä kaikkea -
heidän eläkkeidensä ja elintasonsa kustannuksella?
Venäjää kiinnostavat siis halvat projektit.
Israelin ja palestiinalaisten rauha on hyvin halpa, -
koska se ei koskaan tapahdu.
Vuonna 2008 Annapolisin kokouksen jälkeen -
eräs sanoi minulle Venäjän ulkoministeriössä, -
että jos tämä epäonnistuu, kutsumme Israelin ja palestiinalaiset Moskovaan.
"Se ei onnistu, mutta ehdotetaan sitä!"
Vuonna 2016 Venäjää ehdotettiin neuvottelupaikaksi, -
mutta se ei toteutunut, -
koska Venäjä tuki Obamaa turvallisuusneuvostossa.
Nyt Venäjä yrittää sitä taas.
Kaikki tietävät, -
ettei Israelin venäjänkielinen väestö lobbaa Venäjän puolesta, -
mutta sitä peliä pelataan silti.
Israelin ja arabien rauha ei ole koskaan halpa.
Naimakaupan välittäjä joutuu maksamaan siitä -
morsiamelle ja sulhaselle.
Siksi vain USA ja rikkaat Euroopan maat voivat toimia välittäjänä.
Olen täysin samaa mieltä.
On mukavaa, että he keskustelevat Netanjahun kanssa, -
mutta vain Yhdysvallat voi välittää Israelin ja palestiinalaisten välillä.
Venäjä voi kuitenkin pilata kaiken. Se on osa sen Lähi-idän taktiikkaa.
Jos se ei itse onnistu, se voi pilata sen muiltakin -
esimerkiksi tukemalla Hamasin vaatimuksia.
Se Israelin täytyy ottaa huomioon.
On mielenkiintoista pohtia, mitä Venäjä oikeastaan yrittää.
Neuvostoliiton aikojen lisäksi on huomioitava varhaisemmatkin ajat.
Sekä Primakov, entinen loistava ulkoministeri, -
että nykyinen ulkoministeri Lavrov ovat sanoneet ihailevansa -
1800-luvun ulkoministeriä Aleksandr Gortšakovia.
Hänen tavoitteenaan oli Venäjän aseman palauttaminen -
Krimin sodan kärsimysten jälkeen.
Nyt Neuvostoliiton jälkeinen Venäjä yrittää palauttaa asemansa.
1800-luvun diplomaatti Gortšakov on heidän sankarinsa.
Se on tarkoitus tehdä diplomatialla, ei aseilla.
Venäjä on siinä jossain määrin onnistunutkin.
Onko Venäjä kuitenkaan onnistunut Lähi-idässä niin hyvin, -
kuin se on sanonut kerta toisensa jälkeen?
Turkin kanssa oli hankaluuksia -
Turkin ilmatorjuntaohjuksen ammuttua alas venäläiskoneen.
Maiden suhteet huononivat, mutta paranivat myöhemmin.
Nyt Venäjä rakentaa ydinreaktoria Turkille, -
mikä oli yllättävä käänne.
Turkki on kääntynyt itään myös Syyrian asioissa.
Se tekee siellä läheistä yhteistyötä Venäjän kanssa -
ja parantelee suhteitaan Assadin hallintoon.
Venäjällä on kuitenkin suhteet myös Turkin kilpailijaan, Egyptiin.
Se rakentaa ydinreaktoria sinnekin.
Saudi-Arabiakin keskustelee ydinreaktorista Venäjän kanssa.
Venäjä näyttää olevan kaikkialla.
Onko tällä kaikella todellista merkitystä?
Se, että Venäjä myy ydinreaktoreita näille maille, -
tarkoittaa, että niistä tulee riippuvaisia Venäjästä 50 vuodeksi, -
Venäjän uraanista ja teistä ydinreaktorille.
Asekaupat hyödyttävät Venäjän aseteollisuutta.
Venäläiset puhuvat kaikille, myös Hamasille ja Iranille.
Sillä on vaikutusvaltaa Lähi-idässä.
Lähi-idässä kuitenkin pienet maat -
ovat vetäneet supervaltoja nenästä -
ja käyttäneet niitä hyväkseen.
Se kuvio ei ole muuttunut kylmän sodan jälkeen.
Täällä on helppo pelata supervaltoja toisiaan vastaan.
Venäjä on valmis siihen, koska se hyötyy siitä.
Maailmalla ei aina ymmärretä, -
etteivät supervallat johda Lähi-itää.
Täällä voi toimia melko vapaasti.
Tohtori Hoffman, haluatte kommentoida?
On ironista, että supervaltapelin romahdettua -
Venäjä on vaatinut moninapaista maailmaa.
Sitä he ajavat diplomatiallaan.
Sen he ovat saaneet Lähi-idässä!
Siitä on tullut todella mutkikasta.
Kaksi maata ovat yhdessä asiassa samalla linjalla ja toisessa vastakkain.
Syyriassa Venäjä ja Iran tulevat muka hyvin toimeen, -
mutta ne ovat huolissaan toistensa läsnäolosta.
Niillä on kummallakin omat intressinsä Syyrian jälleenrakennuksen suhteen.
Moninapaisuus toimii monin tavoin.
Herra Oren, kukaan ei kiistä Venäjän sotavoimaa, -
mutta sen talous on yhtä pieni kuin Italian.
Pystyykö Venäjä tosiaan vaikuttamaan näin monilla näyttämöillä?
Ei pysty, ja siksi se niin kovasti esittääkin pystyvänsä.
Siksi Venäjällä ihaillaan ja kaivataan -
menneisyyden sankareita, -
kuten Pietari Suurta.
Jopa Stalinin mainetta on palauteltu viime aikoina.
Putin tietysti pitää itseään tsaarina -
tai Stalinin veroisena suurjohtajana.
Hän ei halua joutua koetelluksi.
Riittää, että kansa uskoo hänen vahvuuteensa.
Venäjä ei halua jumiutua Mustallemerelle.
Se haluaa laivueen Välimerelle.
Professori Hanin, Venäjän talous ei ole kovin vahva.
Lähestyykö se esimerkiksi Kiinaa, -
joka on talousmahti, mutta ei sotilaallisesti vahva, -
jotta ne voisivat yhdistää voimansa Yhdysvaltoja vastaan -
maailman eri näyttämöillä, myös Lähi-idässä?
Venäjä ei ole kiinnostunut kolmiomallista.
Se ei suostunut -
USA:n ja Kiinan sovittelijaksi.
Sitä kiinnostaa sen sijaan -
kahdenkeskiset suhteet molempiin.
Lähi-idässä Venäjä on tosiaan saanut moninapaisen maailman, -
toisin kuin missään muualla.
Se yrittää säilyttää läsnäolonsa.
Ohjelma on lopuillaan. Saatte vielä sanoa loppukommenttinne.
Syyriassa Venäjä on noussut mahdiksi, -
joka päättää tulevista järjestelyistä.
Myös amerikkalaisten vetäytyminen on sille menestys.
Palestiinalaiskysymyksessä se ei kuitenkaan saa mitään aikaan.
Venäjällä on kyllä saavutuksensa -
taloudellisesta heikkoudestaan huolimatta. Sanoisin vielä...
Valitettavasti aika on vähissä. Herra Inbar?
Venäjällä on voittonsa, mutta saako se hyödynnettyä niitä?
Professori Hanin?
Putin vierailee Israelissa Leningradin piirityksen muistomerkin avajaisissa.
Venäjä haluaa näyttää olevansa muutakin kuin pilaaja Lähi-idässä, -
vaikkei se olisikaan mitään muuta.
Venäjä on hieman yliarvostettu, -
mutta Sarah Palin sanoi näkevänsä Venäjän -
kotinsa ikkunasta Alaskasta.
Samoin Israel voi nähdä Venäjän katsoessaan ikkunasta.
Kiitos, professori Hanin, herra Oren, professori Inbar ja tohtori Hoffman!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta