Tervetuloa Jerusalem studioon!
Kahden viikon kuluttua -
Israelissa on parlamenttivaalit.
Oikeistopuolue Likud on hallinnut Israelia kymmenen vuotta.
Nämä vaalit ovat suurin poliittinen haaste pääministeri Netanjahulle.
Vaaleista keskustelevat -
Joni Ben Menachem, Lähi-idän politiikan asiantuntija, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja reservin everstiluutnantti Reuven Ben Shalom, -
kulttuuristrategi ja Jerusalem Postin kolumnisti.
Herra Oren, kertoisitteko Israelin vaaleihin liittyvistä tapahtumista?
Pääministeri Netanjahu hallitsee neljäsosaa knesset-paikoista, -
30:ä knessetin 120 paikasta.
Hän tarvitsee siis -
koalitiokumppaneita.
Samoin hänen vastustajansa, mikäli he voittavat vaalit.
Ensimmäistä kertaa Netanjahua on vastassa oppositio, -
jota johtavat kolme entistä esikuntapäällikköä, -
eläkkeelle jäänet kenraalit Benny Gantz, Gabi Ashkenazi -
ja Moshe Ja'alon.
Näin vaikuttavaa oppositiota Netanjahulla ei ollut -
kolmissa viime vaaleissa, jotka hän voitti.
Kysymys kuuluu, -
saavatko Netanjahu tai hänen kilpailijansa yli 30 paikkaa, -
jotka tarvitaan 61 paikan keräämiseen.
Silloin presidentti Rivlin antaa voittajalle etuoikeuden -
hallituksen muodostamiseen.
Ensimmäisen tilaisuuden saanut ei kuitenkaan välttämättä onnistu.
Kymmenisen vuotta sitten Tsipi Livni epäonnistui.
Mutta jos Netanjahu tai toisen listan johtaja Benny Gantz -
saa etuoikeuden, -
hän saa todennäköisesti koottua hallituksen 28 tai 42 päivässä.
Hallituksen muodostamiseen annetaan siis 42 päivää aikaa?
Aikaa on 28 päivää.
Jos se ei onnistu, presidentille raportoidaan, -
ja presidentti antaa 14 päivän jatkoajan.
Siinä on se vaara, että jos se ei onnistu 42 päivässä, -
toista tilaisuutta ei enää saa.
Vaikka oma puoluekin saisi tilaisuuden, -
kandidaatti vaihtuu.
Herra Ben Menachem, mitä mieltä olette nykytilanteesta?
Mielipidemittausten mukaan -
Benny Gantzin "Sinivalkoiset", Kachol lavan, -
näyttäisi voittavan vaalit 1―2 paikan marginaalilla.
He tavoittelevat 5 paikan marginaalia, mutta aika näyttää.
He eivät kuitenkaan näytä pystyvän kokoamaan koalitiota, -
jotta he voisivat johtaa hallitusta.
Miten he ylittävät ne vaikeudet?
Kyse on blokeista, eikä siitä, -
mikä puolue saa eniten paikkoja.
Mikä blokki saa 61 paikkaa -
koalition muodostamiseen?
Sinivalkoinen puolue tekee kaikkensa -
saadakseen mahdollisimman monta paikkaa.
Sitten he yrittävät estää Netanjahua muodostamasta koalitiota.
Heidän tavoitteensa on nimenomaan Netanjahun pysäyttäminen.
Sitten he yrittävät saada arabipuolueiden tuen.
Arabit eivät liity Benny Gantzin johtamaan hallitukseen, -
mutta he tukevat sitä ulkopuolelta.
Se olisi vähemmistöhallitus, joka kestäisi vuoden tai pari, -
ja sitten tulisivat uudet vaalit.
Siitä tulee mieleen Jitschak Rabinin hallitus.
Eversti Ben Shalom, -
oletteko poliittista kenttää ja yleistä mielipidettä seuratessanne -
saanut sellaisen kuvan, -
että Netanjahun on todella vaikea muodostaa seuraavaa hallitusta?
Kyllähän tämä on hänelle haaste.
Vaalit ovat mielestäni pinnalliset.
Israelilaisille esitellään mediassa -
tätä uutta keinotekoista kenraalien johtamaa "sinivalkoista puoluetta".
Benny on ystäväni, mutta en pidä siitä, -
että hallitusta johtamaan pyrkivän puolueen tausta on kenraaleissa.
Se ei tee hyvää modernille demokratialle.
Jesh atid -puolueen johtaja Jair Lapid on entinen talousministeri.
Miksi sanoitte sitä keinotekoiseksi?
No ei aivan keinotekoinen, sillä onhan se virallinen puolue, -
mutta se muodostettiin vaaleja varten.
Myös oikeistopuolueiden unioni on keinotekoinen puolueliitto.
Rafi Peretz on hyvä ystäväni, -
mutta vastustan sitä, että he ottivat mukaan äärioikeiston.
Puolue hyväksyi ääriainekset hallitukseen, -
mikä on häpeä meille kaikille.
He kuitenkin rauhoittelevat, että se oli vain taktinen veto.
Vaalien jälkeen äärioikeisto sysätään syrjään.
Ongelma on, että aikoinaan määriteltiin kynnys, 3,25 % äänistä, -
jotta vain isot puolueet pääsisivät knessetiin.
Ja jotta arabipuolueet eivät pääsisi.
Pikkupuolueet eivät ylitä kynnystä, -
joten yli 40 puolueen sadattuhannet äänet -
menevät hukkaan.
Läheinen ystäväni Gal Hirsch keräsi upean joukon Magen-puolueeseensa.
He kaikki ovat loistavia johtajia, -
mutta kyselyjen mukaan he eivät ylitä kynnystä.
Heidän saamansa äänet menevät hukkaan.
Siitä johtuu kaikki tämä laskelmointi.
En vielä ota kyselytutkimuksia todesta.
Niiden tulokset heittelevät vieläkin, vaikka vaaleihin on vain kaksi viikkoa.
Kaikki on vielä mahdollista.
Yhä uudelleen esiin nousee huoli siitä, -
että Israelin politiikasta tulee sellaista kuin Kreikassa ja Italiassa, -
joissa kumpikin puoli saa aikaan vain vähemmistöhallituksen, -
joka ei voi kunnolla hallita eikä tehdä todellisia muutoksia.
Italia ja Kreikka kärsivät tästä ilmiöstä vieläkin.
Israel ei kuulu Euroopan unioniin, eikä mihinkään muuhunkaan, -
joten kaikkiin haasteisiimme vastaaminen -
edellyttää toimivaa hallitusta.
Mitä tapahtuu, jos Sinivalkoiset muodostavat vähemmistöhallituksen, -
eikä se pääse eteenpäin, -
koska arabiblokki estää kaikki elintärkeät päätökset?
Netanjahu ei todennäköisesti mene äärioikeiston mukaan, -
vaikka hän auttoi sitä voittaakseen vaalit.
Hän ei kuitenkaan neuvottele sellaisten kanssa, -
jotka kannattavat esimerkiksi Kahanaa, -
jota sekä Israel että Yhdysvallat pitävät terrorijärjestönä.
Israel ei tosiaan kuulu EU:hun eikä muuhunkaan organisaatioon, -
mutta Oslon sopimuksen jälkeen -
Shimon Peres halusi Israelin liittyvän Arabiliittoon.
Yleinen käsitys on juuri tuo, jonka kuvailitte.
Siinä piilee ratkaisu.
Jos Sinivalkoiset ja Likud muodostavat yhdessä hallituksen, -
nuo kaksi suurinta kilpailijaa, -
siitä tulee keskustaoikeistolainen hallitus, -
joka ei ole riippuvainen kummankaan puolen pikkuryhmistä.
Se muistuttaisi vuosien 1984―1988 hallitusta, -
jossa vuorottelivat Työväenpuolueen Peres ja Likudin Jitschak Shamir.
Ja nytkin, jos ne saavat saman verran paikkoja, -
niiden on vuoroteltava.
Se, pysyykö Netanjahu edelleen Likudin johdossa, -
riippuu oikeudenkäynnistä.
Hän voi joutua syytteeseen vaalien jälkeen, -
mutta ei siitä nyt enempää.
Sinivalkoiset ja Likud voivat muodostaa hallituksen.
Vain jos Netanjahu ei saa syytteitä, kuten Benny Gantz sanoi.
Ei Netanjahu, vaan Likud puolueena.
Jos siis Likud saa suunnilleen 30 paikkaa, -
ja Sinivalkoiset saavat kutakuinkin yhtä paljon, -
ja jotkut puolueet voivat liittyä kumpaan tahansa, -
kuten vuonna 1984, jolloin uskonnolliset puolueet tulivat mukaan.
Uskonnolliset ja ortodoksit haluavat turvata osansa budjetista.
On mielenkiintoista, -
että Likudia oikeistolaisempien puolueiden johtajat, -
kuten Naftali Bennett -
tai Reuven Ben Shalomin ystävä ilmavoimista, Rafi Peretz, -
eivät pyri pääministeriksi.
He tietävät, etteivät he saa riittävästi ääniä.
He kehottavat siis kannattajiaan äänestämään heitä, -
niin he tukevat Netanjahua sitten, -
kun on aika suositella presidentille hallituksen muodostajaa.
He lupaavat äänestäjille, ettei Netanjahua tarvitse äänestää -
saadakseen hänet pääministeriksi.
"Äänestäkää häntä meidän kauttamme, -
niin puolueemme ajaa hallituksessa teidän arvojanne."
Herra Ben Menachem?
Nämä ovat ratkaisevia aikoja.
Sinivalkoisten ainut tavoite on päästä eroon Netanjahusta.
Jos he saavat paljon paikkoja, -
he neuvottelevat Likudin kanssa vuorotteluhallituksesta, -
mutta ilman Netanjahua.
Koko kampanjan tarkoitus on päästä eroon Netanjahusta.
En kiistä sitä. He puhuvat siitä hyvin avoimesti.
Israelilaiset näyttävät ymmärtävän sen hyvin.
Kuitenkin suuri osa, ellei peräti enemmistö, -
kannattaa yhä Netanjahua.
Kyselytutkimukset osoittavat, -
että yhä useammat äänestävät hänen blokkiaan -
pitääkseen hänet vallassa.
Vaikka useimmat Sinivalkoisista ovat keskustaoikeistoa, -
monet vasemmistolaiset ovat lähestyneet keskustaa -
voittaakseen Netanjahun.
Se menetelmä on kuitenkin hauras, -
koska viime hetkellä monet saattavat epäröidä ja palata vasemmalle.
Se heikentäisi sitä blokkia ja vahvistaisi Netanjahua.
Olen eri mieltä. Paljon voi vielä tapahtua ennen vaaleja.
Mistä olette eri mieltä?
Olen tulossa siihen.
Sen jälkeen, kun oikeuskansleri päätti syyttää Netanjahua, -
on tapahtunut siirtymistä oikeistolaisesta Likudista -
Gantzin Kachol lavan -puolueeseen.
Ihmiset alkavat ymmärtää, -
ettei maata voi johtaa, jos on syytettynä oikeudessa, -
vaikka hän olisi niinkin ansioitunut kuin Netanjahu.
Siksi he siirtyvät Kachol lavaniin.
Koen, että koko maassa vallitsee muutoksen ilmapiiri.
Israelilaiset haluavat muutosta.
Gantzin ja Lapidin uusi liittouma saa ehkä 40 paikkaa, -
ja se muuttaa tilanteen.
Niin he estävät Netanjahua ja Likudia muodostamasta uutta hallitusta.
Olen samalla kannalla ainakin historiallisista syistä.
Kampanjan viimeisinä päivinä tilanne voi muuttua dramaattisesti.
Vuoden 2001 vaalikampanjassa -
Ehud Barak ja Ariel Sharon olivat aluksi lähes tasaväkisiä.
Barak voitti Netanjahun kaksi vuotta aiemmin, -
ja Netanjahu voitti täpärästi Peresin vuonna 1996.
Sharon kuitenkin voitti Barakin lähes 2―1.
36 paikkaa...
En tarkoita paikkoja vaan suoria äänimääriä.
Tuolloin pääministeri valittiin suorilla vaaleilla, -
ja knesset jäi entiselleen.
Sharon sai 60 prosenttia äänistä ja Barak 40 prosenttia.
Nyt kaksi viikkoa ennen vaaleja kilpailijat ovat tasaväkisiä, -
mutta tilanne voi muuttua dramaattisesti juuri ennen vaaleja, -
kun mielipidekyselyt lopetetaan.
Väestö ei näe tilannetta.
Puolueet tietysti tekevät kyselyjä, -
mutta väestölle ei anneta tietoa kokonaiskuvasta.
Luulin tietäväni täältä lähtiessäni, mitä äänestäisin, mutta en tiedä.
Äänestä TV7:ää!
Kaikki poliitikot tietysti valehtelevat.
Kampanjat syöttävät yleisölle disinformaatiota.
Valehtelevat vai kertovat tavoitteistaan ja toiveistaan?
Jos joku sanoo, että Israelin tilanne on parempi kuin koskaan -
turvallisuuden, terveyden ja koulutuksen saralla, -
ja toiset sanovat täysin päinvastaista, niin molemmat valehtelevat.
Sehän on naurettavaa.
Minun ei tarvitse olla Netanjahun kannattaja myöntääkseni, -
että turvallisuuden saralla hän on tehnyt hyvää työtä.
Vaikka hän lähtisi nyt näyttämöltä, hän jää historiaan hyvässä mielessä.
Tuli pääministeriksi kuka tahansa, -
Israel on vahva ja elämää sykkivä demokratia.
Se, että joku hallitsee iät ja ajat, ei muuten ole kovin demokraattista.
Israelilaisten suurin huoli on kuitenkin edelleen turvallisuus.
Siksi täällä puhutaan paljon eksistentiaalisista uhista, -
vaikka eksistentiaalista uhkaa ei ole.
Siksi kilpailu onkin nyt niin kovaa.
Netanjahua vastassa on kolme entistä esikuntapäällikköä.
Niin, he ja Likud pystyvät molemmat johtamaan Israelin puolustusta, -
eikä se ole maailman tärkein asia.
Tietysti meidän on selvittävä hengissä, jotta maamme olisi olemassa, -
mutta meitä ei nyt uhkaa edes Iran.
Sen toiminta Lähi-idässä on vahingollista, -
mutta sillä ei nyt ole ydinaseita Israelia vastaan.
Äänestäjät eivät loppujen lopuksi ajattele sitä, -
kuka huolehtii turvallisuudestamme.
Sinivalkoisillahan on hyvä kortti: "117 vuoden kokemus".
Puolustusministereitä ei kuitenkaan tarvita kolmea, -
ja on paljon muutakin ajateltavaa.
Puolustus on vain yksi kansallisen turvallisuuden pilari.
Muita ovat kansallinen sitkeys, poliittinen järjestelmä, talous -
ja diplomatia.
Onko Israel eristetty, -
vai onko Lähi-itä avautumassa ennennäkemättömällä tavalla?
Vastaus riippuu puoluekannasta.
Herra Oren, eräs poliitikko sanoi minulle kerran, -
että vaikka hän edusti poliittisen kentän yhtä laitaa, -
hän uskoi kaikkien johtajien ajavan Israelin parasta.
Kysymys on kuitenkin aina siitä, miten se tulisi tehdä.
Miten paljon israelilaiset keskittyvät nyt ideologiaan, -
siihen, pitäisikö maata kääntää sosialististen arvojen suuntaan -
vai jatkaa Netanjahun vapaiden markkinoiden linjaa?
Vai onko keskiössä turvallisuus?
Jatkan siitä, mitä Reuven Ben Shalom sanoi.
Ensimmäinen kysymys on, miten äänestäjä määrittelee -
henkilökohtaisen ja kansallisen tilanteensa.
Toinen kysymys on, mikä on kehityssuunta?
Se on kuin osakekauppaa.
Yhtiön tähänastinen tulos -
on tärkeä mittari, -
mutta ei osakkeita pidetä tai osteta vain sen perusteella.
Ehkä niistä halutaankin eroon trendianalyysin pohjalta.
Ehkä jokin muu sektori onkin lupaavampi.
Jotkut uskovat, että aika on Israelin puolella, -
ja että Israel pärjää hyvin status quo -maana.
Se voi jatkaa samaan suuntaan samalla nopeudella, -
ja se kasvaa ilman suurempia uhkia.
Toiset taas ovat sitä mieltä, -
että lennämme kyllä nyt tasaisesti, mutta suoraan kohti vuorta.
Nyt pitäisi olla tarkkana, jotta tulevaisuus olisi parempi.
Ja sitten on tietysti jotain siltä väliltä.
Kun Jitschak Rabin tuli valtaan Golda Meirin jälkeen, -
hän sanoi yhdistävänsä jatkuvuuden ja muutoksen.
Mutta mitä jatkaa, ja mitä muuttaa, ja missä määrin?
Kaikkein puhutuin pääministeri näissä vaaleissa -
on kuitenkin Menachem Begin vuodelta 1977...
Tarkoitan ensimmäisen kauden Rabinia, -
joka oli aloitteleva poliitikko, eikä vielä parhaimmillaan.
Vuodesta 1992 murhaansa asti hän oli parempi pääministeri.
Niin, mutta tarkoitan, että Menachem Beginin tavoite oli -
pitää kiinni Suur-Israelista ja taistella jokaisesta maapalasta.
Lopputuloksena oli yli 400 prosentin inflaatio -
ja Siinain luovutus takaisin Egyptille rauhansopimuksen osana.
Uskovatko israelilaiset, -
että nykyiseltä poliittiselta järjestelmältä voi odottaa samaa?
Kyse on johtajuudesta.
Menachem Begin oli kaukokatseinen johtaja, -
joka teki oikean ratkaisun.
Hän teki myönnytyksen saadakseen rauhan.
Vaikka tuloksena oli kaikkien aikojen pahin inflaatio?
Niin, mutta tärkeintä israelilaisille on turvallisuus ja rauha.
Nyt Israelissa on johtajuustyhjiö.
Israelilaiset ymmärtävät, ettei Netanjahu anna sitä mitä Begin antoi.
He etsivät uutta johtajaa.
Jos muutos tulee, ja Sinivalkoiset saavat aikaan uudet vaalit, -
ja Benny Gantzista tulee uusi johtaja, -
hänen on todistettava johtajuutensa.
Hän on tietysti ensin aloittelija, -
mutta hänelle on annettava tilaisuus.
Sitten nähdään, onko hänestä johtajaksi.
Täyttääkö hän kansan odotukset -
turvallisuuden ja rauhanprosessin suhteen?
Jos kuitenkin puhutaan taloudesta, -
vakaus on tärkeää ulkomaisille investoinneille, -
joita on tullut Israeliin paljon Netanjahun aikoina.
Ei se ole Netanjahun ansiota.
Ehkä investoinneissa tapahtuu käänne Benny Gantzin kaudella.
Hän on aloitteleva poliitikko ja entinen kenraali, -
joka ei ymmärrä talouden ulkomaisia näkökohtia.
Totta, mutta vaalit ovat arpapeliä.
Jos haluaa muutosta, täytyy uskaltaa vetää vetoa hänen puolestaan.
Onko Israelilla nyt varaa sellaiseen arpapeliin?
On, koska Israel on vahva. Nyt voimme etsiä uuden johtajan.
Netanjahu antaa meille perinnöksi turvallisuus- ja taloussaavutuksensa.
Hän on tehnyt Israelille hyvää, mutta israelilaiset haluavat muutosta.
Jos haluaa uuden johtajan, -
on pelattava arpapeliä näissä herkissäkin kysymyksissä.
Puolueohjelmien puute tekee minut hulluksi.
Emme voi lukea, mitä vaikkapa Likud suunnittelee ensi kaudelle.
Se on ongelmallista demokratialle.
Benny Gantz välttelee mediaa.
Häntä on kai neuvottu, -
että mitä enemmän puhuu, sitä haavoittuvammaksi tulee.
"Paras taktiikka on vaieta ja näyttää vakavalta."
Sehän oli Netanjahun taktiikka ensimmäisellä kaudella.
Netanjahu ei pidä mediasta.
Viime viikkoina Facebookissa on tosin ollut suloisia Netanjahu-videoita.
Kunpa aina näkisimme sitä Netanjahua!
Mutta vakavasti sanottuna, -
demokratiassa pitää kertoa kansalle aikeistaan.
Parlamentaarisissa järjestelmissä pääministeriä korostetaan liikaa.
Se on tiimityötä.
Tässä kaikki tänään.
Kiitos, herra Ben Menachem, herra Oren ja eversti Ben Shalom!
Voimme vain rukoilla ja odottaa.
Kiitos katsojille, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta