Tere tulemast saatesse!
Kahe nädala pärast
on Iisraelis parlamendivalimised.
Parempartei Likud on valitsenud Iisraeli kümme aastat.
Need valimised on suurim poliitiline väljakutse peaminister Netanyahule.
Valimistest vestlevad
Yoni Ben Menachem, Lähis-Ida poliitikaekspert,
TV7 analüütik Amir Oren
ja kolonelleitnan reservis Reuven Ben Shalom,
kultuuristrateeg ja Jerusalem Posti kolumnist.
Hr Oren, kas räägiksite Iisraeli valimistega seotud sündmustest?
Peaminister Netanyahul on neljandik Knesseti kohtadest,
30 Knesseti 120 kohast.
Ta vajab seega koalitsioonipartnereid.
Samamoodi ka tema vastased, kui nad valimised võidavad.
Esimest korda on Netanyahul vastas opositsioon,
mida juhivad kolm endist peastaabiülemat,
pensionile jäänud kindralid Benny Gantz, Gabi Ashkenazi
ja Moshe Ya'alon.
Nii võimsat opositsiooni pole Netanyahul olnud
kolmedel viimastel valimistel, mis ta võitis.
Küsimus on selles,
kas Netanyahu või tema rivaalid saavad üle 30 koha,
mida on vaja 61 koha kogumiseks.
Siis annab president Rivlin võitjale
eesõiguse valitsuse moodustamiseks.
Esimese võimaluse saanul ei pruugi see tingimata õnnestuda.
Tzipi Livnil see kümne aasta eest ei õnnestunud.
Aga kui Netanyahu või mõne teise nimekirja juht Benny Gantz
saab eesõiguse,
saab ta tõenäoliselt valitsuse kokku 28 või 42 päevaga.
Valitsuse moodustamiseks antakse seega 42 päeva aega?
Aega on 28 päeva.
Kui see ei õnnestu, teatatakse presidendile,
ja president annab 14 päeva lisaaega.
Siin on see oht, et kui see ei õnnestu 42 päevaga,
teist võimalust enam ei tule.
Kuigi ka oma partei saaks võimaluse,
muutuks peaministrikandidaat.
Hr Ben Menachem, mida teie praegusest olukorrast arvate?
Arvamusküsitluste järgi
paistab Benny Gantzi Sinivalge ehk Kachol lavan
võitvat valimised 1-2 mandaadiga.
Nad püüavad 5-kohast paremust, aga aeg näitab.
Paistab, et nad ei suuda siiski valitsuskoalitsiooni kokku panna,
et võiksid valitsust juhtida.
Kuidas nad need raskused ületavad?
Asi on blokkides, mitte selles,
mis partei enim kohti saab.
Mis blokk saab 61 kohta
koalitsiooni moodustamiseks?
Sinivalge partei teeb kõik,
et saada võimalikult mitu kohta.
Siis püüavad nad hoida Netanyahut koalitsiooni moodustamast.
Nende eesmärk ongi just Netanyahu peatamine.
Seejärel püüavad nad saada araabiaparteide toetust.
Araablased ei ühine Benny Gantzi juhitud valitsusega,
aga toetavad seda väljast.
See oleks vähemusvalitsus, mis kestaks aasta või paar
ja seejärel tuleks uued valimised.
See meenutab Yitzhak Rabini valitsust.
Kol Ben Shalom,
kui olete jälginud poliitilist areeni ja avalikku arvamust,
kas teile on jäänud mulje,
et Netanyahul on väga raske järgmist valitsust moodustada?
Tundub, et see on väljakutse.
Valimisprotsess on pinnapealne.
Iisraellastele tutvustatakse meedias
seda uut kunstlikku kindralite juhitud sinivalget parteid.
Benny on mu sõber, kuid mulle ei meeldi,
et valitsuse juhtimist taotleva partei taust on kindralites.
See ei tee head kaasaegsele demokraatiale.
Yesh Atidi partei juht Yair Lapid on endine rahandusminister.
Miks nimetasite seda kunstlikuks?
Noh, päris kunstlik just pole, sest see on ametlik partei,
aga see moodustati valimisteks.
Ka paremparteide liit on parteide kunstlik ühinemine.
Rafi Peretz on mu hea sõber,
aga olen selle vastu, et nad kaasasid paremäärmuse.
Partei kiitis heaks äärmus- elemendi kaasamise valitsusse,
mis on häbiväärne meie kõigi jaoks.
Nad siiski rahustavad, et see oli vaid taktikaline käik.
Pärast valimisi lükatakse paremäärmus kõrvale.
Probleem on, et kunagi määratleti künniseks 3,25 % häältest,
et ainult suured parteid Knessetisse pääseksid.
Ja et araabia parteid ei pääseks.
Väikeparteid künnist ei ületa,
nii et üle 40 partei sajad tuhanded hääled
lähevad kaotsi.
Mu lähedane sõber Gal Hirsch kogus oma Mageni parteisse vahva hulga.
Nad kõik oleks suurepärased juhid,
aga küsitluste järgi ei ületa nad künnist.
Nende saadud hääled lähevad kaotsi.
Sellest johtub kogu see kalkuleerimine.
Ma ei võta arvamusküsitlusi veel tõsiselt.
Nende tulemused kõiguvad siiani, kuigi valimisteni on vaid kaks nädalat.
Kõik on veel võimalik.
Taas tekib mure selle pärast,
et Iisraeli poliitika muutub Kreeka ja Itaalia sarnaseks,
kus kumbki pool saavutab üksnes vähemusvalitsuse,
mida ei saa korralikult valitseda ega teha tõelisi muudatusi.
Itaalia ja Kreeka kannatavad selle ilmingu all siiamaani.
Iisrael ei kuulu Euroopa Liitu ega ka ühtegi teise liitu,
nii et kõigile meie väljakutsetele vastamine
eeldab funktsionaalset valitsust.
Mis saab, kui Sinivalge moodustab vähemusvalitsuse
ja see ei jõua edasi,
kuna araabiablokk blokeerib kõik olulised otsused?
Netanyahu ei joondu tõenäoliselt paremäärmusblokiga,
mida ta valimiste võitmiseks luua aitas.
Ta ei pea siiski kõnelusi sellistega,
kes toetavad näiteks Kahanad,
keda nii Iisrael kui USA peavad terrorirühmituseks.
Iisrael ei kuulu tõesti EL-i, ega ka kuhugi teise organisatsiooni,
aga pärast Oslo lepingut
tahtis Shimon Peres, et Iisrael ühineks Araabia Liigaga.
Tavatarkuse järgi ongi asjad nii nagu kirjeldasid.
Siin peitub lahendus.
Kui Sinivalge ja Likud koos valitsuse moodustaksid,
need kaks suurimat rivaali,
tuleks sellest parem-tsentristlik valitsus,
mis ei sõltuks kummagi tiiva väikegruppidest.
See meenutaks valitsust perioodist 1984-1988,
kus vaheldumisi juhtisid Peres Tööparteist ja Yitzhak Shamir Likudist.
Ka nüüd, kui nad ühepalju kohti saavad,
peavad nad vaheldumisi juhtima.
See, kas Netanyahu jääb endiselt Likudi etteotsa,
sõltub kohtuprotsessist.
Talle võidakse pärast valimisi süüdistus esitada,
kuid jäägu see hetkel kõrvale.
Sinivalged ja Likud võivad valitsuse moodustada.
Ainult siis, kui Netanyahu ei saa süüdistust, nagu B. Gantz ütles.
Mitte Netanyahu, vaid Likud parteina.
Kui Likud saab umbes 30 kohta
ja Sinivalged saavad sama palju,
ja mõned parteid võivad ühineda kummaga tahes,
nagu 1984. a, kui religioossed parteid kaasa tulid.
Religioossed ja ortodoksid tahavad tagada oma osa eelarvest.
On huvitav,
et Likudist parempoolsemate parteide juhid,
nagu Naftali Bennett
või Reuven Ben Shalomi sõber õhujõududest Rafi Peretz,
ei taotle peaministrikohta.
Nad teavad, et ei saaks piisavalt hääli.
Nad õhutavad oma toetajaid seega hääletama nende poolt,
ja nii toetavad nad Netanyahut siis,
kui on aeg soovitada presidendile valitsuse moodustajat.
Nad ütlevad hääletajaile,
et Netanyahu peaministriks saamiseks pole vaja tema poolt hääletada.
"Hääletage tema poolt meie kaudu,
siis meie partei seisab valitsuses teie väärtuste eest."
Hr Ben Menachem?
Need on otsustavad ajad.
Sinivalgete ainus eesmärk on vabaneda Netanyahust.
Kui nad saavad palju kohti,
peavad nad läbirääkimisi Likudiga valitsusjuhtimise rotatsiooni teemal,
kuid ilma Netanyahuta.
Kogu kampaania siht on Netanyahust vabanemine.
Ma ei väida vastu. Nad räägivad sellest väga avalikult.
Iisraellased paistavad seda väga hästi mõistvat.
Siiski toetavad paljud Iisraelis, kui mitte enamus,
endiselt Netanyahut.
Ka arvamusküsitlused näitavad,
et üha enamad hääletavad tema bloki poolt,
et teda võimul hoida.
Isegi kui enamik Sinivalgest on tsentristliku taustaga,
on paljud vasakpoolsed lähenenud tsentrile,
et võita Netanyahut.
See meetod on siiski habras,
kuna viimasel hetkel võivad paljud kahelda ja naasta vasakule.
See nõrgendaks seda blokki ja tugevdaks Netanyahut.
Ma pole nõus. Enne valimisi võib veel paljugi juhtuda.
Mille suhtes tee eri meel olete?
Kohe jõuan sinna.
Kui peaprokurör otsustas Netanyahule süüdistuse esitada,
toimus liikumisi parempoolsest Likudist
Gantzi Kachol Lavan parteisse.
Inimesed hakkavad mõistma,
et riiki ei saa juhtida, kui ollakse süüdistustega kohtu all,
isegi kui see keegi on nii teenekas kui Netanyahu.
Seepärast kolitakse Kachol Lavani.
Tunnen, et kogu riigis valitseb muutuste atmosfäär.
Iisraellased tahavad muutust.
Gantzi ja Lapidi uus koalitsioon saab ehk 40 kohta
ja see muudab olukorda.
Nii ei lase nad Netanyahul ja Likudil uut valitsust moodustada.
Toetan seda ühe ajaloolise näite põhjal.
Kampaania viimastel päevadel võib olukord dramaatiliselt muutuda.
2001. a valimiskampaania ajal
olid Ehud Barak ja Ariel Sharon algul peaaegu võrdsed.
Barak võitis Netanyahu kaks aastat varem
ja Netanyahu võitis napilt Perese 1996. a.
Sharon võitis siiski Baraki peaaegu 2-1 häältega.
36 kohta ...
Ma ei mõtle kohti, vaid otseseid valimisi.
Toona valiti peaminister otsestel valimistel
ning Knesset jäi endiseks.
Sharon sai 60 protsenti häältest ja Barak 40 protsenti.
Nüüd, kaks nädalat enne valimisi, on rivaalid võrdsed,
kuid seis võib dramaatiliselt muutuda vahetult enne valimisi,
kui lõpetatakse arvamusküsitlused.
Rahvas ei näe olukorda.
Parteid teevad muidugi küsitlusi,
kuid rahvas ei saa tervikpilti.
Arvasin, et tean siit lahkudes, mida hääletada, kuid ei tea.
Hääleta TV7 poolt!
Kõik poliitikud muidugi valetavad.
Kampaaniad söödavad publikule valeinfot.
Valetavad või räägivad oma soovidest ja lootustest?
Kui keegi ütleb, et Iisraeli olukord on parem kui iial varem
julgeoleku, tervise ja hariduse vallas,
ning teised ütlevad vastupidist, siis mõlemad valetavad.
See on ju naeruväärne.
Ma ei pea olema Netanyahu toetaja, möönmaks,
et julgeoleku vallas on ta head tööd teinud.
Isegi kui ta nüüd lavalt lahkuks, mäletab ajalugu teda hästi.
Kes ka peaministriks ei saaks,
Iisrael on tugev ja elujõuline demokraatia.
See, et keegi valitseb igavesti, pole muide eriti demokraatlik.
Iisraellaste suurim mure on siiski endiselt julgeolek.
Seepärast räägitakse siin palju eksistentsiaalsetest ohtudest,
isegi kui eksistentsiaalset ohtu pole.
Seepärast ongi konkurents nüüd nii karm.
Netanyahul on vastas kolm endist peastaabiülemat.
Jah, nemad ja Likud suudavad mõlemad juhtida Iisraeli kaitset
ning see pole maailma tähtsaim asi.
Muidugi peame ellu jääma, et meie riik eksisteeriks,
kuid hetkel ei ähvarda meid isegi Iraan.
Selle tegevus Lähis-Idas on kahjulik,
kuid neil pole praegu tuumarelva Iisraeli vastu.
Hääletajad mõtlevad lõppude lõpuks sellele,
kes hoolitseb meie tuleviku eest. Sinivalgetel on hea kaart:
"Meil on mitme peale kokku 117 aastat kogemust".
Me ei vaja siiski kolme kaitseministrit
ja on mõelda ka paljudele muudele asjadele.
Kaitse on vaid üks riikliku julgeoleku sammas.
Teised on rahvuslik visadus, poliitiline süsteem, majandus
ja diplomaatia.
Kas Iisrael on isolatsioonis ja Netanyahu on halba tööd teinud
või oleme avanemas maailmale ja Lähis-Idale nagu ei iial varem?
Vastus sõltub sinu parteilisest eelistusest.
Hr Oren, üks poliitik ütles mulle kord,
et kuigi ta esindas poliitmaastiku üht serva,
uskus ta, et kõik Iisraeli juhid seisavad Iisraeli parima eest.
Asi on siiski alati selles, kuidas seda teha tuleks.
Kui paljud iisraellased keskenduvad nüüd ideoloogiale,
sellele, kas tuleks suunata riiki sotsialistlike väärtuste järgi
või jätkub Netanyahu vabaturupoliitika?
Kas keskmes on julgeolek?
Jätkan sellest, mida ütles Reuven Ben Shalom.
Esimene küsimus on, kuidas määratleb hääletaja
oma isiklikku ja rahvuslikku olukorda.
Teine küsimus on, milline on arengusuund?
See on otsekui aktsiaäri.
Firma senine tulemus
on tähtis näitaja,
aga aktsiaid ei hoita ega osteta vaid selle põhjal.
Võib-olla tahetakse neist vabaneda trendianalüüsi põhjal.
Ehk on mõni muu sektor lubavam.
Mõned usuvad, et aeg on Iisraeli poolel,
ja et Iisrael saab status quo riigina hästi hakkama.
Ta võib jätkata samas suunas, samas tempos
ja ta kasvab ka ilma suuremate ohtudeta.
Teised on aga arvamusel,
et lendame tasakaalus küll, aga otse vastu mäge.
Nüüd tuleks olla valvel, et tulevik oleks parem.
Ja siis on muidugi midagi vahepealset.
Kui Yitzhak Rabin pärast Golda Meiri võimule tuli,
lubas ta ühendada jätkusuutlikkuse ja muutuse.
Aga mida jätkata ja mida muuta ja kui palju?
Kõige rohkem räägitakse neil valimistel
siiski peaminister Menachem Beginist aastal 1977 ...
Mõtlen Rabini esimest hooaega,
kes oli alustav poliitik ja mitte veel oma parimas vormis.
Alates 1992. a kuni oma mõrvani oli ta parem peaminister.
Jah, aga mõtlen seda, et Menachem Begini eesmärk oli
säilitada Suur-Iisrael ja võidelda iga maalapi eest.
Lõpptulemuseks oli enam kui 400-protsendine inflatsioon
ja Siinai tagastamine Egiptusele rahulepingu osana.
Kas iisraellased usuvad,
et tänaselt poliitsüsteemilt võib sama oodata?
Asi on juhtimises.
Menachem Begin oli kaugelevaatav juht,
kes tegi õige otsuse.
Ta tegi möönduse, et rahu saada.
Isegi kui tulemuseks oli kõigi aegade halvim inflatsioon?
Jah, aga tähtsaim iisraellastele on julgeoleku ja rahu.
Nüüd on Iisraelis juhtimisvaakum.
Iisraellased mõistavad, et Netanyahu ei anna sama mis Begin.
Nad otsivad uut juhti.
Kui muutus tuleb ja Sinivalge teeb uue valitsuse
ja Benny Gantzist saab uus juht,
peab ta oma juhiomadusi tõestama.
Ta on muidugi algaja peaminister,
kuid talle tuleb võimalus anda.
Siis nähakse, kas temast on juhiks või mitte.
Kas ta täidab rahva ootused
julgeoleku ja rahuprotsessi suhtes?
Kui siiski majandusest rääkida,
on stabiilsus tähtis välisinvestoritele,
keda on Netanyahu ajal Iisraeli palju tulnud.
See pole Netanyahu teene.
Ehk tuleb investeeringutes Gantzi ajal muutus.
Ta on alustav poliitik ja endine kindral,
kes ei mõista majanduse välismaiseid perspektiive.
Jah, aga valimised ongi hasartmäng.
Kui muutust tahta, tuleb julgeda tema peale panustada.
Kas Iisrael võib endale sellist hasartmängu lubada?
Jah, sest Iisrael on tugev. Nüüd võime uut juhti otsida.
Netanyahu pärandab meile oma julgeoleku- ja majandussaavutused.
Ta on Iisraelile head teinud, kuid iisraellased tahavad muutust.
Kui uut juhti tahta,
tuleb riskeerida ka neis delikaatsetes küsimustes.
Kaitseprogrammide puudumine ajab mind hulluks.
Me ei saa lugeda, mida näiteks Likud järgmiseks hooajaks plaanib.
See on demokraatiale problemaatiline.
Benny Gantz väldib meediat.
Talle on ilmselt soovitatud,
et mida rohkem ta räägib, seda haavatavam ta on.
"Parim taktika on vaikida ja tõsist nägu teha."
See oli ju Netanyahu taktika esimesel hooajal.
Netanyahule ei meeldi meedia.
Viimastel nädalatel on Facebookis väga armsaid Netanyahu-videoid.
Kui näeksime kogu aasta vaid seda Netanyahut!
Aga tõsiselt rääkides,
demokraatias tuleb rahvale oma kavatsustest rääkida.
Parlamentaarsetes süsteemides rõhutatakse liialt peaministrit.
See on meeskonnatöö.
See on tänaseks kõik.
Aitäh, hr Ben Menachem, hr Oren ja kolonel Ben Shalom!
Võime vaid palvetada ja oodata.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri