Tervetuloa Jerusalem studioon!
Lähi-itä on kiinnostanut Eurooppaa -
kolonialismin ajoista lähtien.
Euroopan vaikutusvalta on vähentynyt viime aikoina, -
mutta nyt kehityssuunta voidaan ehkä kääntää päinvastaiseksi.
Tästä keskustelevat reservin eversti Miri Eisin IDC Hertzliasta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Chaim Koren, Israelin entinen Egyptin-suurlähettiläs.
Herra Oren, kertoisitteko Euroopan ja arabimaiden suhteista?
Kuten taustakuvista näkyy, -
Euroopan unionin -
ja Arabiliiton johtajat tapasivat -
helmikuun loppupuolella Sharm el Sheikhissä.
Tapaamista johtivat Euroopan puolelta Donald Tusk -
ja arabien puolelta Egyptin presidentti Abdel Fattah al-Sisi.
He antoivat yhteisjulistuksen -
rajaturvallisuuteen ja maahan- muuttoon liittyvästä yhteistyöstä -
ja yleisestä sitoutumisesta monenkeskisiin suhteisiin.
Maat eivät siis linjaa yksinään erillistä ulkopolitiikkaansa, -
vaan pyrkivät alueelliseen lähestymistapaan.
Onnistuuko se? Tuskin.
Arabimaat voidaan ehkä määritellä, mutta arabiulkopolitiikkaa ei.
Arabimaita on liian monta, eikä Arabiliitolla ole tarpeeksi voimaa.
Voiko Euroopankaan ulkopolitiikkaa määritellä nyt Brexitin aikaan?
Onko Euroopalla keskusmekanismia varsinkaan Lähi-idän suuntaan?
Tavoite on jalo, -
mutta tulokset ratkaisevat.
Eversti Eisin?
Epäilemättä Eurooppa tahtoisi olla aktiivisempi arabimaailmassa -
ja yleensäkin maailmassa.
Taustalla on taloudellisia syitä, -
mutta myös uuskolonialistinen tarve osallistua ja auttaa.
Se ei kuitenkaan toteudu.
Etenkin EU:lla, ei niinkään yksittäisillä valtioilla, -
on vaikeuksia päättää, mitä se osallistuminen olisi.
Pitäisikö arabimaailmaan viedä liberaalia ajattelua -
vai toisenlaista talousmallia?
Puolten välillä on valtava kuilu.
Tämä tapahtuu johdon tasolla.
En kannata "EU-johdon" ajatusta, -
mutta kun se ja Arabiliiton johto ovat tekemisissä keskenään, -
kyse ei ole kansojen välisistä yhteyksistä.
Se on ehkä vain uudenlaista geopolitiikkaa.
Byrokraattien kokoontumista.
Miten arabimaailma suhtautuu Euroopan unionin hankkeisiin, -
ei siis yksittäisten maiden, kuten Ranskan, -
jonka saudit ja muut arabit ovat ottaneet lämpimästi vastaan?
EU sitä vastoin yrittää levittää liberalismia joka käänteessä.
Edessä on identiteettien uudelleenmäärittelyn aika.
Kuten sanoitte, mikä EU on nykyään?
Enkä viittaa vain Brexitiin, -
vaan moniin kysymyksiin, kuten maahanmuuttoon.
Entä arabimaailma?
Tarkoitammeko sunniakselia, johon eivät kuulu Qatar eikä Turkki?
Ja mitä kansallisvaltio tarkoittaa Lähi-idässä -
katsoessamme viimeisten kahdeksan vuoden tapahtumia?
Arabimaailma, eli Sisin ja saudien johtama akseli, -
haluaisi lähestyä Euroopan unionia saadakseen etuja.
Kuten sanottu, Eurooppa elää uuskolonialismin aikaa, -
ehkä toisenlaista kuin ennen.
Se kilpailee Kiinan, Intian ja muiden Lähi-itään pyrkivien kanssa.
Kilpailu Lähi-idästä on huipussaan.
On mielenkiintoista nähdä, mitä tästä seuraa.
Herra Oren, haluaisin keskustella EU:n ja Arabiliiton kokouksesta.
Siitä jäi pois konfliktista yhä kärsivä Syyria, -
joka ei ole vielä normalisoinut suhteitaan arabimaailmaan.
Saavuttiko kokous ne tavoitteet, -
joita sen järjestäjät toivoivat?
Kokouksia ja konferensseja on ollut niin paljon, -
ettei sillä ollut juurikaan merkitystä.
Varsovan kokous oli melkein samaan aikaan, -
samoin Venäjän järjestämä Sotšin kokous.
Eurooppalaiset ja arabit ovat erilaisia.
1800-luvun kuuluisaa kirjaa lainatakseni -
eurooppalaiset ovat "viattomia maailmalla".
Heillä ei ole juuri lainkaan historiallista muistia.
He eivät salaile tavoittelevansa omaa etuaan, -
mutta kokevat silti olevansa hyväntekijöitä.
Arabien muisti yltää satojen ja tuhansien vuosien päähän.
He muistavat Napoleonin ja sen, mitä sen jälkeen tapahtui.
15 vuotta sitten Nato, joka on melkein kuin EU + USA ja Kanada, -
aloitti "Välimeren dialogin".
Se pyrki siten lähestymään Egyptiä, Jordaniaa, Israelia, -
Maghreb-maita ja Mauritaniaa.
Sillä ei ollut pahoja aikeita, mutta arabit eivät uskoneet sitä.
He pitivät sitä keinona tunkeutua taas arabimaailmaan, -
ja suhtautuivat siihen kylmästi ja joskus jopa vihamielisesti.
Tarvitaan yksimielisyyttä, ennen kuin kokous onnistuu.
Eversti Eisin, pudistatte päätänne. Kertoisitteko ajatuksianne?
Pahoittelen karkeita sanojani, -
mutta holhoava ja liberaali EU yrittää lähestyä arabimaailmaa, -
jota se ei ymmärrä alkuunkaan.
Siinä kohtaamisessa on kaksi valtavaa haastetta.
Toinen niistä on se, että 30 prosenttia eurooppalaisista on alle 25-vuotiaita, -
mutta arabimaissa alle 25-vuotiaita on 60 prosenttia.
Se on kaksinkertainen määrä.
Tämä valtava nuoriso on koulutettu hieman toisella tavalla.
Heillä on vahva länsivastainen asenne ja kolonialismin muisto.
He näkevät länsimaalaiset -
omia liberaaleja ihanteitaan tyrkyttävinä holhoajina.
Arabimaailman nuori sukupolvi etsii itseään.
Siksi kuilu on niin syvä.
Arabijohtajat eivät välttämättä näe nuorissa omaa tulevaisuuttaan.
Ne hakevat uusia yhteyksiä, työpaikkoja ja ajatuksia.
Niitä ei välttämättä oteta vastaan.
Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk -
sanoi avauspuheenvuorossaan, -
että eurooppalaisia ja arabeja yhdistävät -
maantieteellinen läheisyys, kulttuuriset yhteydet ja historia.
Hän tosin viittasi historiaan myönteisenä asiana, -
kun taas arabit muistelevat pahalla idän ja lännen välisiä konflikteja.
Osoittivatko kokoukseen osallistuneet muslimi- ja arabimaailman edustajat -
haluavansa keskustella kaikista tämänhetkisistä haasteista, -
vai halusivatko he sysätä syrjään ihmisoikeuskysymykset -
ja muut kiistakysymykset -
ja keskittyä vain liiketoimiin?
Euroopan unionihan on suurin investoija Lähi-idässä.
Arabit ajavat tietysti talousetujaan.
He eivät ole eurooppalaisten kanssa samalla aaltopituudella -
ihmisoikeuskysymyksissä ja demokratian edistämisessä.
Taustalla vaikuttaa välimerellisen kulttuurin visio, -
joka sai alkunsa Egyptissä 1800-luvulla.
Sen pohjalta eurooppalaiset lähestyivät Lähi-itää -
vedoten siihen, että meillä on paljon yhteistä.
Konkreettisissa kysymyksissä, kuten maahanmuutossa, -
joka huolettaa nyt eurooppalaisia enemmän kuin ennen, -
ja talousrajoitteissa, -
joissa Eurooppa voi auttaa Lähi-itää, -
osapuolten välillä on erimielisyyksiä.
Eroja on myös siinä, mitä yksittäiset maat tekevät Lähi-idässä -
ja mitä EU tekee instituutiona.
Se on aiheuttanut paljon ongelmia.
Eurooppalaiset odottavat, että Libya, Sudan ja Egypti tekevät kaikkensa -
maahanmuuton estämiseksi Eurooppaan.
Eurooppalaiset sijoittavat siihen suuria summia, -
kuten Erdoganinkin kanssa.
Lähi-idässä asiat nähdään toisin, ja se on mielenkiintoista.
Olemme kritisoineet Euroopan asennetta Lähi-itää kohtaan.
Onko siitä seurannut jotain hyvääkin, -
että EU ja etenkin sen jäsenmaat ovat olleet aktiivisempia Lähi-idässä?
Vai onko yhteistyö tuhoon tuomittu -
heti kun se yrittää laajentua liiketoimien ulkopuolelle?
Euroopassa on monta päällekkäistä instituutiota, -
neuvosto, parlamentti sekä Strasbourgissa että Brysselissä, -
ja EU:n poliittiset mekanismit, -
joita johtaa Federica Mogherini vielä muutaman kuukauden.
Hänellä oli oma selvä agendansa, mutta se ei kantanut hedelmää.
Hän jatkaa sitä silti edelleen.
Joidenkin mukaan hän ei aja eurooppalaisten omaa etua.
Keitä me olemme sanomaan, mikä on eurooppalaisten etu?
Hän kuitenkin eroaa myöhemmin tänä vuonna.
Iranin sekä palestiinalaisten ja Israelin konfliktin asioissa -
Euroopan ulkopolitiikka on ollut yhtenäistä.
Persoonat ovat ratkaisevia.
9/11-iskun jälkeen 17 vuotta sitten, -
Javier Solana oli EU:n ulkopolitiikan johtaja.
Sitä ennen hän oli Naton pääsihteeri.
Näiden instituutioiden välillä oli nähtävissä yhdenmukaisuutta.
Mutta kun virassa on joku vähemmän arvovaltaisempi, -
kuten Catherine Ashton tai nyt Mogherini, -
ne linjaukset jäävät sivuun.
Jos puhutaan turvallisuudesta, -
niin eurooppalaisethan paljastivat Iranin ydinlaitossuunnitelmat -
esimerkiksi Fordossa.
Se toi valoon muita Iranin hallinnon ydinhankkeita.
Miten paljon eurooppalaiset erottelevat turvallisuushaasteet -
esimerkiksi koulutukseen ja talouteen liittyvistä kysymyksistä?
Uskon Euroopan katsovan Lähi-itää -
sekä reaalipolitiikan että liberalismin silmin, -
mikä vaikuttaa sekä koulutukseen että talouteen.
Eurooppalaisille Iran on taloudellinen mahdollisuus, -
80-miljoonainen väestö, johon investoida.
Lähi-idässä ei ole montakaan maata, johon voi sekä tuoda että viedä.
Egyptilläkään ei ole siihen tarvittavaa rakennetta, -
vaikka se on suurempi maa.
Eurooppa katsoo taloudellisia puolia, mutta liberaalein silmin.
Olisi hyvä, jos Eurooppa vaikuttaisi tulevien polvien koulutukseen, -
mutta se on tehtävä avoimin mielin.
Eivät he voi vain tulla ja sanoa: -
"Hei, olemme moderneja liberaaleja, ja teidän on oltava niin kuin me!"
Sen aika on ohi. Siinä mielessä olen pettynyt.
Täytyy muistaa, että iranilaiset ovat pääosin persialaisia, eivät arabeja.
Arabimaailma on aivan eri asia.
Tohtori Koren, Venäjällä ja Kiinalla on paljon liiketoimia Egyptissä, -
yhteinen ydinreaktorihanke ja niin edelleen.
Pyrkiikö Eurooppa sinne Venäjän ja idän vastapainoksi -
saadakseen vaikutusvaltaa alueella?
Eurooppa on jo pitkään investoinut Egyptiin.
Saksa, Italia ja muut maat ovat investoineet Egyptin armeijaankin, -
mikä on ollut Egyptille suureksi avuksi.
Kyse on ollut siitä, miten hyvin Egyptin byrokratia ottaa avun vastaan.
Sama koskee Sisin ajamaa Suezin kanavan suurprojektia.
Tilaisuuksien hyödyntämiskykyä tulisi tutkia.
On selvää, -
että eurooppalaiset ajavat etujaan.
Se ei kilpaile vain Kiinan ja Venäjän kanssa.
Tämä alue kiinnostaa monia maailman maita -
sekä taloudellisesti että poliittisesti.
Herra Oren, kysyisin jälleen Sharm el Sheikihin kokouksesta.
EU:n ulkopolitiikan johtaja, -
eli "ulkoasioiden ja turvallisuuden korkea edustaja", -
näyttää korostavan konfliktien lopettamista.
Etusijalle hän nostaa tietysti Israelin ja palestiinalaisten konfliktin -
tietäen saavansa vastakaikua arabeilta -
elvytellessään kituvaa kahden valtion ratkaisua.
Hän puhuu myös Jemenistä ja Syyriasta.
Ne ovat toissijaisia, -
koska eurooppalaisilla ei ole niihin yhtä suurta vaikutusvaltaa.
Israelin ja palestiinalaisten konfliktissa -
EU:lla on vaikutusvaltaa, -
koska se kuuluu kvartettiin -
Yhdysvaltojen, Venäjän ja YK:n ohella.
EU ja YK tekevät paljon yhteistyötä.
Niillä on samanlaisia tavoitteita, ja ne auttavat toisiaan.
Eurooppalaiset kannattavat tietysti -
viimeisten neljänkymmenen vuoden aikana tehtyjä aloitteita -
alkaen presidentti Sadatin aloitteesta -
Fezin, Reaganin ja tietysti saudien aloitteeseen asti.
Kaikki ovat rauhan kannalla, niin Israelkin.
Tarjotuista ratkaisumalleista vain kiistellään.
Israel on mielissään Euroopan osallistumisesta -
varsinkin palestiinalaisten taloudelliseen tukemiseen.
Muut kysymykset on parempi jättää amerikkalaisten varaan.
Donald Trump sopii siihen paremmin kuin Donald Tusk.
USA ei ole täällä, joten EU astui esiin.
Se vaikuttaa väistämättä turvallisuuteen.
Tämänkin kongressin aikana -
Yhdysvallat auttaa ehkä Jordaniaa, -
mutta ei välttämättä Egyptiä.
Siksi Lähi-itä etsii muita vaihtoehtoja sekä turvallisuudessa että taloudessa.
Jos EU tulee Arabiliittoon ehdottamaan ratkaisua -
palestiinalaisten ja Israelin konfliktiin, -
sanoisin: "Herää, EU!"
Palestiinalaiset tarvitsevat Arabiliiton tukea, jota heillä ei ole, -
eikä EU:n väliintulo todellakaan auta siihen.
Heidän täytyy hakea tukea kultakin arabimaalta erikseen.
EU haluaisi toimia aktiivisemmin Lähi-idässä, -
mutta kuten tohtori Koren sanoi, -
Eurooppa keskittyy arabimaista tulevan maahanmuuton haittoihin -
ja sen estämiseen talous- ja turvallisuusyhteistyöllä.
Se jää hyväntekeväisyyden jalkoihin.
Tohtori Koren, jos puhutaan maahanmuutosta -
Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idän arabimaista, -
niin Eurooppaan on tulvinut satoja tuhansia maahanmuuttajia, -
ja Syyrian sodan aikaan miljooniakin.
Se on suuri ongelma eurooppalaisille, mutta ei arabeille.
Sehän antaa heille neuvotteluvaltteja.
Voivatko eurooppalaiset luottaa siihen, -
että arabimaat ymmärtävät asian merkityksen?
Eurooppalaiset ovat pitäneet työperäistä maahanmuuttoa -
välttämättömänä ilmiönä, -
mutta kun sen seuraukset tulivat ilmi, -
maahanmuuttovastaisuus nousi monissa Euroopan maissa.
Se muovaa nyt monien maiden hallituksia.
Ilmapiiri on muuttumassa hyvin maahanmuuttovastaiseksi, -
eikä vain Unkarissa ja Puolassa.
Nyt ymmärretään, ettei kyse ole vain maahanmuutosta.
On omituista, -
että sunniarabien asenne Israelin ja palestiinalaisten konfliktissa -
on Euroopan unionin asennetta myötämielisempi Israelia kohtaan.
Herra Oren, kysyisin teiltäkin arabien näkökulmasta.
Olen keskustellut arabien kanssa eri maissa, myös Egyptissä, -
heidän asenteistaan eurooppalaisia kohtaan.
Kun he puhuvat vapautuneesti arabiaksi, -
he sanovat pitävänsä eurooppalaisia halpana pankkina.
Koskeeko se erityisesti Euroopan unionia, -
vai myös sen jäsenmaita, Ranskaa, Britanniaa, Saksaa, Suomea, -
ja kaikkia Euroopan maita, joilla on omat ulkomaansuhteensa?
Tämä on yleistämistä.
Esimerkiksi Aleksandrian kulttuurieliitti, -
joka on kokenut läheiseksi varsinkin Ranskan, -
ja länsimaailman yleensäkin,-
on eri asia kuin kansan syvät rivit vaikkapa Kairossa -
tai muissa arabimaissa.
Emme ole maininneet uskonnollista näkökohtaa, -
mutta Eurooppa oli ennen kristitty "Pyhä Rooman keisarikunta", -
joka pysäytti, ja pysäyttää edelleen, Turkin pääsyn Eurooppaan, -
koska se on suuri muslimimaa.
Uskonnollakin on siis merkitystä.
Arabit ovat enimmäkseen muslimeja.
Libanonissa on merkittävä kristitty vähemmistö.
Muut ovat muslimimaita.
Yhteistä linjaa muotoileva liitto -
on pikemminkin sunnimaiden kuin arabimaiden liitto.
Haluaako Israel vahvaa arabiliittoa?
Israel on vastustanut panarabismia ja arabien yhdistymistä sitä vastaan.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
EU:n on kypsyttävä ja nähtävä Lähi-itä ja Arabiliitto muunakin -
kuin taloudellisena mahdollisuutena ja liberalismin vientikohteena.
On etsittävä yhteistä pohjaa.
Koulutukseen voidaan vaikuttaa, jos lähestymistapa muuttuu.
EU:n on tarkasteltava Lähi-idän viime vuosikymmenen kehitystä -
ja sopeuduttava muutoksiin poliittisesti ja taloudellisesti.
Sen on muodostettava kokonaan uudelleen käsityksensä -
arabimaailman poliittisesta todellisuudesta.
Euroopan on tietysti saatava ensin oman kotinsa järjestykseen -
ja etsiä keskinäistä yhteisymmärrystä.
Yleensä Eurooppaa johtavat Saksa ja Ranska, -
eikä se Visegrad-ryhmä, jonka johtajia Netanjahu on kutsunut.
Sitten on löydettävä yhteisymmärrys Yhdysvaltojen ja Euroopan välille.
Vasta sitten voidaan muodostaa yhteinen rintama arabien suuntaan.
Eversti Eisin, vahvistuuko Euroopan vaikutusvalta Lähi-idässä, -
vai onko se turha yritys?
Kyllä hallinnoissa, mutta ei väestössä, -
jolla on suurempi merkitys arabimaailmassa.
Kiitos, eversti Eisin, herra Oren ja tohtori Koren!
Kiitos katsojillekin, näkemiin perjantaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta