Tere tulemast saatesse!
Euroopa on tundnud huvi
Lähis-Ida sündmuste vastu
juba alates koloniaalaegadest.
Siiski näib Euroopa mõju viimasel ajal vähenenud olevat,
kuid viimaste ponnistuste valguses võib see ehk muutuda.
Stuudios on vestlemas reservikolonel Miri Eisin,
IDC Herzeliya teadlane, TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Haim Koren, Iisraeli endine suursaadik Egiptuses
ja lektor IDC Herzeliyas.
Hr Oren, tehke väike ülevaade
viimastest arengutest Euroopa-Araabia suhete vallas.
Näeme selja taga ekraanil,
et veebruari lõpus
kohtusid EL ja Araabia Liiga juhid
Sharm el-Sheikhis.
Eurooplaste poolt juhtis kohtumist Donald Tusk
ja araablaste poolt Egiptuse president al-Sisi.
Nad tegid ühisavalduse
piirijulgeoleku ja migratsiooni teemal
ning lubasid viljelda mitmepoolseid suhteid,
et üksikud riigid ei ajaks igaüks oma välispoliitikat,
vaid püütaks luua regionaalset lähenemist.
Kas see töötab? Vaevalt.
Igaüks võib ise defineerida, mis on araabiamaa,
kuid väga raske on defineerida, mis on araabia välispoliitika,
kui on nii palju araabiamaid.
Ja Araabia Liiga pole nii võimas organ.
Aga raske on ka Euroopat defineerida, kui käimas on Brexit.
Kas eksisteerib Euroopa välispoliitika?
Kas eksisteerib mingi mehhanism Lähis-Ida jaoks?
See on üllas eesmärk. Aeg näitab, kas sest ka asja saab.
Kol Eisin? - Pole kahtlustki,
et Euroopa tahaks araaabiamaades ja maailmas suuremat osalust.
Neile meeldib üldse teistes paikades osaleda.
Osaliselt on see seotud majandusega ja osa algul mainitud tingimustega.
mis lähtuvad koloniaalajastu neoimperialismist,
kus tahetakse osaleda ja aidata.
Ma ei usu, et see juhtub.
Euroopa üksikriikide ja eriti EL nägemustes
on suur erinevus. Mida see osalus tähendab?
Kas araabiamaailma tullakse liberaalsete ideedega
ja tuuake täiesti teistmoodi majandus? Kas muutub demograafia?
Poolte vahel on tohutud lõhed.
See on ka juhtide vaheline asi.
Ma ei usu niivõrd EL juhtkonda,
aga isegi EL-i ja Araabia Liiga juhtkondade tasandil
pole asi rahvastes ega üldisemas avalikkuses.
Ehk on see uutmoodi geopoliitika.
Bürokraatide kogunemine tõepoolest.
Dr Koren, kuivõrd näeb araabiamaailm seda EL-i ponnistusena,
mitte üksikute riikide, nagu Prantsusmaa algatusena,
mida araabiamaailm tervitab, kes seisab liberaalsete ideede eest
ja püüab neid igal võimalusel eksportida?
Saabume identiteetide revideerimise ajastusse.
Nagu kolleeg varem küsis -
mis on täna Euroopa Liit?
Mitte ainult seoses Brexitiga,
vaid ka immigratsioonis jne.
Mis on täna araabiamaailm?
Kas mõtleme araabia sunniitide telge,
mis ei hõlma Qatarit ja Türgit, või räägime muust struktuurist?
Või mis on rahvusriik?
Kui vaatame raputusi araabiamaailmas
viimasel kaheksal aastal,
näeme araabia telge,
mida juhivad Abdel Fattah' al-Sisi, saudid jne,
kes tahaksid läheneda EL-ile, et sealt mingit kasu saada.
Eurooplased, nagu mainitud,
on uue kolonialismiajastu veerel, mis küll erineb eelmisest.
Nad võitlevad ka Hiina, India ja teistega,
kes nüüd regiooni lävel seisavad.
Võitlus regioonis on kulminatsioonis
ja on huvitav näha, kuhu see viib.
Hr Oren, keskendume EL-is peetud konverentsile
EL ja Araabia Liiga esindajate vahel. Kohal polnud Süüriat ja teisi riike,
kes on küll hetkel konflikti haaratud või neist mõjutatud,
kuid pole veel normaliseerinud suhteid ülejäänud araabiamaailmaga.
Mil määral suutis konverents avaldada mõju,
mida korraldajate soovinud olid?
On niivõrd palju tippkohtumisi, konverentse ja kogunemisi,
et mingit erilist mõju see ei avaldanud.
Peaaegu paralleelselt toimus ka Varssavi kohtumine
ja samal ajal Venemaa korraldatud Sotši kohtumine.
Kuid eurooplastel ja araablastel on ka vahe.
Eurooplased on ühe kuulsa 19. saj raamatu järgi "süütud välismaal".
Neil puudub peaaegu igasugune ajalooline mälu.
Muidugi on neil huvid ja nad ei püüa seda varjata,
aga nad peavad end heategijateks.
Araablastel on pikk mälu.
Nende ajalugu ulatub sadade ja tuhandete aastate taha.
Nad mäletavad Napoleoni ja hiljem toimunut.
Umbes 15 aasta eest, kui NATO,
mis on umbes nagu EL koos USA ja Kanadaga,
alustas nn Vahemere dialoogi,
taheti ehitada sild enda ja Egiptuse, Jordaania, Iisraeli,
Magrebi riikide ja Mauretaania vahel.
Neil puudusid kurjad kavatsused.
Kuid araablased seda nii ei näinud.
Nende meelest oli see gambiit uuesti araabiamaailma tungimiseks.
Nii suhtusid nad sellesse jahedalt või isegi vaenulikult.
Enne Sharm el-Sheikhis kohtumist tuleb kohtuda arvamuste tasandil.
Kol Eisin, noogutate nõusolevalt. Jagage meiega oma mõtteid.
Vabandan, kui see kõlab ebaviisakalt,
kuid see näib EL-i patroniseeriv, liberaalne ja kena idee
kohtuda hetkel araabia areenil, millest nad üldse aru ei saa.
Näen hetkel araabia areenil kaht väljakutset
ja üks neist on kohtumine EL-ga.
Noori on tohutu hulk.
30 % eurooplasi on alla 25-aastased
ja araabiamaades on alla 25-aastaseid 60 %.
Neil on kaks korda rohkem noori.
Sellega käsikäes käib fakt, milles nõustun Amiriga,
et need noored on veidi teisiti haritud. Valdavaks on lääne-vastasus.
Nad mäletavad koloniaalaega
ja nüüd näevad nad liberaalsete ideede saabumist
patroniseerivate lääneriiklaste poolt, kes toovad kaasa oma ideaalid.
Araabiamaailma noorem põlvkond tahab tänapäeval end leida.
Kuid samas nähakse asju väga erinevalt.
Ma pole kindel, et araabiamaailma juhid näevad oma noori ja tulevikku
ja nii tahavad nad kaugemale sirutuda ning tuua töökohti ja ideid,
kuid nende vastuvõtmiseks puudub platvorm.
Euroopa Nõukogu president D. Tusk ütles kohtumise avakõnes,
et peamine side eurooplaste ja araablaste vahel
on geograafiline lähedus,
ning samas ka kultuur ja ajalugu. Kuigi tema näeb ajalugu positiivselt
ja araablased peavad seda kohutavaks.
See on Ida ja Lääne vahel rohkelt konflikte põhjustanud.
Kuivõrd on sellel kohtumisel osalenud araabiamaailm näidanud huvi
arutada kõiki erinevaid väljakutseid,
või püüavad nad vältida inimõiguste teemat ja teisi,
milles nad ei suuda kokku leppida
ning keskenduda ärile ja ELst voolavatele finantsidele?
EL on Lähis-Ida ja moslemimaade suurim investor.
Loomulikult eelistaksid nad tegelda oma huvidega,
eriti majanduse ja investeeringute vallas.
Neil on eurooplastest erinev arusaam inimõiguste küsimuses
ja demokraatia edendamises.
Mõningad teadaolevad ideed,
mis on seotud Vahemere kultuuriga,
mis tekkisid 19. saj Egiptuses,
lähtusid samuti eurooplastelt,
kes tulid Lähis-Itta väitega, et neil on palju ühist.
Mis puudutab konkreetseid teemasid, nagu immigratsioon Euroopas,
mis vaevab eurooplasi
varasemast erineval moel,
ja majanduslikud piirangud,
mille puhul eurooplased saavad lähisidalasi aidata,
siis on poolte vahel mõningaid vaidlusi.
Siin on vahe üksikute Euroopa riikide
ja EL-i kui inistitutsiooni vahel. See tekitab probleeme.
Euroopa ootused riikide suhtes, nagu Liibüa, Sudaan ja Egiptus,
on seotud immigratsiooni takistamisega Euroopasse.
Seda tehakse suurte rahaliste kompensatsioonidega.
Nagu näiteks Erdoganiga.
Lähisidalased näevad seda veidi teistmoodi.
See on väga huvitav probleem.
Hr Oren, olete olnud kriitiline eurooplaste lähenemise suhtes.
Kas viimasest EL-i ja regioonis osalevate liikmesriikide katsest
on ka midagi head tulnud või on see ettevõtmine,
mis lakkab olemast niipea, kui ületab ärisuhete piirid?
Eurooplastel on nii palju kattuvaid institutsioone -
nõukogu, parlament, mis kohtuvad nii Strasbourgis kui Brüsselis.
Eksisteerib ka EL poliitiline mehhanism,
mida mõned järgmised kuud juhib veel Federica Mogherini,
kellel oli väga selge suund, kuid mis ei kandnud vilja.
Ta jätkab seda endiselt ja võtab sel teemal sõna.
Mõnede väitel pole see eurooplaste endigi huvides.
Kes oleme meie,
et väita nagu teaksime midagi eurooplaste huvidest?
Tema asemele tuleb varsti uus inimene.
Mis puudutab Iraani ja palestiinlaste-Iisraeli konflikti,
siis Euroopa välispoliitikas eksisteerib mingi järjepidevus.
See on seotud ka isiksustega.
Kohe pärast 9/11, millest on möödas 17 aastat,
kui EL välispoliitikajuht oli Javier Solana,
oli ta ka endine NATO peasekretär.
Nii võis nende institutsioonide välispoliitikas mingit sidusust näha.
Aga kui tuleb keegi,
kellel puudub isiklik maine,
nagu näiteks Catherine Ashton või nüüd Mogherini,
siis huvi selle poliitikasuuna suhtes taandub.
Kol Eisin, kui vaatame eurooplasi ja räägime julgeolekust,
olid eurooplased need,
kes paljastasid Iraani katsed rajada tuumatehaseid Fordowis jm.
See tõi hiljem valguse kätte teisigi režiimi tegevusi ja läbikukkumisi
seoses tuumateemadega.
Kuivõrd püüavad eurooplased
eristada Lähis-Ida kujutatavaid julgeolekuväljakutseid
teistest aspektidest, nagu haridusest, ärist jne?
Küsisid seda veidi teisest aspektist. Mina vaatan Lähis-Ida väheke teisiti.
Usun, et seda vaadatakse
nii reaalpoliitiliste kui liberaalsete silmadega,
mis mõjutab nii nende vaateid ärile kui ka haridusele.
Selgitan lähemalt.
Eurooplased näevad Iraani ka ärivõimalusena.
Seal on 80 mln inimest,
kellesse võib investeerida ja sellest tulu saada.
Lähis-Idas pole just palju riike, kellega saab äri ajada
nii impordi kui ekspordi vallas.
Kuigi Egiptus on suurem, ei tegele ta nii impordi kui ekspordiga.
Neil pole samasugust struktuuri.
Euroopa vaatab ärielementi, kuid läbi liberaalsete võimaluste.
Tahaksin loota, ja näen seda positiivse elemendina,
et Euroopal on silmi mõjutada tulevase põlve haridust,
kuid nad peaksid tulema avatud silmadega.
Ei saa tulla ja öelda: "Tere!
Oleme modernsed ja liberaalsed. Peaksite meie moodi olema."
Oleme sellest east väljas! Nad peaksid küpsemad olema.
Selles mõttes olen pettunud.
On oluline ka märkida, et iraanlased on peamiselt pärslased,
mitte araablased, ja araabiamaailm on täiesti erinev.
Dr Koren, kui räägime Egiptusest,
siis sinna tuleb äri Venemaalt ja Hiinast,
kellega ehitatakse ühiselt näiteks tuumareaktoreid jms.
Kuivõrd püüavad eurooplased Venemaa ja Ida algatustega võistelda,
et kontrollida mingit mõju osa regioonis?
Eurooplased on pikka aega Egiptusesse investeerinud.
Mäletan, et Saksamaa, Itaalia ja teised
investeerisid palju armeesse
ning aitasid egiptlasi põhivajadustega.
Küsimus on selles,
kuidas suudab Egiptuse bürokraatia seda abi seedida ja edasi liikuda.
See on suur küsimus ka suurte projektide,
nagu Suessi kanali jt puhul.
Tuleks uurida olukordade ärakasutamisvõimalusi.
On selge,
et eurooplased tahaksid oma huve edendada.
Nad ei võistle üksnes Hiina, Venemaa ja teiste riikidega.
See piirkond huvitab paljusid maailma riike
nii majanduslikult kui poliitiliselt.
Hr Oren, küsiksin veel kord Sharm el Sheikhi kohtumise kohta.
EL välispoliitikajuht
ehk välisasjade ja julgeoleku ülemvolinik
näib rõhutavat konfliktide lõpetamist.
Esikohale tõstab ta muidugi Iisraeli ja palestiinlaste konflikti,
teades, et see leiab kõlapinda araablaste seas,
kui püütakse elustada kiduvat kahe riigi lahendust.
Ta räägib ka Jeemenist ja Süüriast.
Need on teisejärgulised,
kuna eurooplastel ei ole neis sama suurt mõju.
Iisraeli ja palestiinlaste konfliktis
on EL-il mõjuvõimu,
kuna ta kuulub Kvartetti
koos USA, Venemaa ja ÜROga.
EL ja ÜRO teevad palju koostööd.
Neil on ühesugused eesmärgid ja nad aitavad üksteist.
Eurooplased toetavad muidugi
viimase 40 aasta jooksul tehtud algatusi,
alates president Sadati omast
kuni Fezi, Reagani ja muidugi saudide algatuseni.
Kõik on rahu poolt, nagu on ka Iisrael.
Vaieldakse lihtsalt pakutud lahenduse komponentide üle.
Iisrael tervitab Euroopa osalust,
eriti palestiinlaste toetamise osas.
Teised küsimused on parem ameeriklastele jätta.
Donald Trump sobib selleks paremini kui Donald Tusk.
USA pole siin, nii et EL astus ette.
See mõjutab kahtlemata julgeolekut.
Ka praeguse USA kongressi ajal
aitab USA ehk Jordaaniat,
kuid mitte tingimata Egiptust.
Seepärast otsib Lähis-Ida teisi alternatiive
nii julgeolekus kui majanduses.
Kui EL tuleb Araabia Liigasse pakkuma lahendust
palestiinlaste ja Iisraeli konfliktile,
ütleksin: "Ärka, EL!"
Palestiinlased vajavad Araabia Liiga toetust, mida neil pole,
ja EL-i vahelesekkumine ei aita sellele kuidagi kaasa.
Nad peavad otsima toetust igalt araabiamaalt eraldi.
EL tahaks Lähis-Idas aktiivsemalt tegutseda,
aga nagu dr Koren ütles,
keskendub Euroopa araabiamaadest lähtuva immigratsiooni probleemidele
ning selle takistamisele majandus- ja julgeolekukoostöö abil.
Ja seda tehakse heategijalikult.
Dr Koren, kui räägime immigratsioonist
Põhja-Aafrikast, eriti Egiptusest, ja Lähis-Ida araabiamaadest,
siis Euroopasse on tulvanud sadu tuhandeid migrante
ja Süüria sõja ajal isegi miljoneid.
See on suur probleem eurooplastele, aga mitte araablastele.
See annab neile trumpe läbirääkimistel.
Kas eurooplased võivad usaldada,
et araabiamaad mõistavad asja olulisust?
Eurooplased on pidanud tööpõhist immigratsiooni
vältimatuks fenomeniks,
aga kui ilmnesid selle tagajärjed,
tärkas mitmetes Euroopa maades immigratsioonivastasus.
See vormib nüüd paljude maade valitsusi.
Õhustik on muutumas väga immigratsiooni vastaseks
ja mitte ainult Ungaris või Poolas.
Mõistetakse, et asi pole üksnes immigratsioonis.
On omapärane,
et sunniitidest araablaste hoiak Iisraeli ja palestiinlaste konfliktis
on EL-i hoiakust Iisraeli suhtes positiivsem.
Hr Oren, küsiksin ka teilt araablaste vaatenurga kohta.
Olen vestlenud araablastega eri maades, ka Egiptuses,
nende hoiakutest eurooplaste suhtes.
Kui nad tunnevad end vabalt ja räägivad araabia keeles,
peavad nad eurooplasi odavaks pangaks.
Kas see puudutab eriliselt EL-i,
või ka selle liikmesriike Prantsusmaad, Suurbritanniat, Saksamaad, Soomet
ja kõiki Euroopa riike, kellel on iseseisvad välissuhted?
See on üldistamine.
Näiteks Aleksandria kultuurieliit,
kes tunneb lähedust eriti Prantsusmaaga
ja läänemaailmaga üldisemaltki,
on midagi muud kui rahvamassid näiteks Kairos
või teistes araabiamaades.
Me pole maininud usu aspekti,
aga Euroopa oli varem kristlik "Püha Rooma impeerium",
mis peatas ja peatab endiselt Türgi pääsu Euroopasse,
kuna see on suur moslemimaa.
Seega on tähtis ka religioon.
Araablased on peamiselt moslemid.
Liibanonis on märkimisväärne kristlik vähemus.
Teised on moslemiriigid.
Ühist suunda vormiv koalitsioon
on pigem sunniitlike maade kui araabiamaade koalitsioon.
Kas Iisrael tahab tugevat Araabia Liigat?
Iisrael on olnud vastu panarabismile ja araablaste ühinemisele enda vastu.
Saade on lõppemas. Palun lõpukommentaare!
EL peab küpsema ning nägema Lähis-Ida ja Araabia Liigat ka muuna
kui vaid majandusvõimaluse ja liberalismi ekspordiobjektina.
Tuleb leida ühised alused.
Haridust saab mõjutada, kui muudetakse lähenemist.
EL peab uurima Lähis-Ida viimase dekaadi arengut
ja muganduma muutustega poliitiliselt ja majanduslikult.
Ta peab ümber defineerima oma arusaamise
araabiamaailma poliitilisest tegelikkusest.
Euroopa peab muidugi kõigepealt oma kodu korda saama
ja leidma ühisnimetaja omavahel.
Üldiselt juhivad Euroopat Saksamaa ja Prantsusmaa,
mitte too Visegradi blokk, kelle juhid Netanyahu külla kutsus.
Seejärel tuleb leida ühisnimetaja USA ja Euroopa vahel
ning alles siis saab luua ühisrinde araablaste suunal.
Kol Eisin, kas Euroopa mõju Lähis-Idas kasvab
või on see asjatu katse?
Režiimide seas küll, aga mitte rahva seas,
kellel on araabiamaailmas suurem tähtsus.
Aitäh, kol Eisin, hr Oren ja dr Koren!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri