Tervetuloa Jerusalem studioon!
Maailman suurimmat maat -
vastustavat Iranin aggressiota.
Teheranin toiminnasta ja sen pysäyttämistavoista -
ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä.
Iranin laajentumispolitiikasta keskustelevat tänään -
tohtori Eldad Pardo Impact SE:stä ja Heprealaisesta yliopistosta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Emily Landau Kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta.
Herra Oren, kertoisitteko viimeaikaisista tapahtumista?
Useimmat maat ovat yhtä mieltä siitä, että Irania on rajoitettava -
kolmessa asiassa: -
ydinaseiden tavoittelussa, -
vahingollisessa toiminnassa Jemenissä, Syyriassa, Irakissa, -
Libanonissa ja ehkä jatkossa muuallakin, -
sekä ballistisessa ohjusohjelmassa.
Vaikeudet koskevat maiden erilaisia toimintatapoja -
etenkin ydinohjelman kysymyksessä.
Ballistisista ohjuksistahan on YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma.
Se ei tosin ole sitova, vaan se vain "kehottaa" Irania pidättäytymään siitä.
Se kuitenkin heijastaa kansainvälisen yhteisön tahtoa.
Muista asioista, varsinkin Syyriasta, -
Venäjällä ja Yhdysvalloilla on erimielisyyksiä.
Toisista asioista taas kiistellään -
Yhdysvaltojen ja sen länsiliittolaisten, kuten Ranskan ja Saksan kesken.
Se oli ilmeistä Varsovassa -
USA:n ulkoministeri Pompeon järjestämässä kokouksessa -
ja Münchenin turvallisuuskonferenssissa, -
jossa puhui myös Iranin ulkoministeri Muhammad Javad Zarif.
Kokouksissa ei syntynyt konsensusta Iranin kysymyksessä.
Niistä keskustelemmekin tänään.
Tohtori Landau, -
kysyisin juuri tuosta päätöslauselmasta 2231, -
joka vain "kehottaa", kuten iranilaiset aina korostavat, -
Irania pidättäytymään ballistisista ohjuskokeista ja niin edelleen.
Toisaalta on toinenkin päätöslauselma, -
joka "kehottaa" P5+1-maita panemaan toimeen ydinsopimuksen, -
jota ei allekirjoitettu.
Se käyttää samaa sanamuotoa.
Miksi Iranin ballististen ohjusten kohdalla kehotus tulkitaan -
vapaaehtoiseksi ohjeistukseksi, -
mutta ydinsopimuksen kohdalla kehotus onkin sitova?
Mielenkiintoinen huomio.
Ballististen ohjusten kohdalla on selvää, -
että päätöslauselman 2231 kieli on vesittynyttä -
verrattuna vuoden 2010 päätöslauselmaan.
Iran vaati sitä, ja P5+1-maat antoivat periksi.
Ensimmäinen myönnytys oli, että Irania vain "kehotettiin", -
ja toinen oli, että siinä puhuttiin ballistisista ohjuksista, -
jotka "on suunniteltu" -
kantamaan ydinkärkiä.
Zarif vetosi näihin molempiin -
Münchenin turvallisuuskokouksessa.
Se vain "kehottaa meitä", emmekä me kehitä ydinaseita, -
joten miten ohjukset voisivat olla "suunniteltu" niitä varten?
Hän ei kuitenkaan kertonut ohjusteknologian osasista, -
joita käytettiin satelliittilaukaisuissa.
Ne tosin epäonnistuivat.
Iran suhtautuu siihen tietysti kyynisesti.
Vesitetty kieli oli Iranin vaatimus, -
ja nyt Zarif puhuu ikään kuin kaikki olisivat suostuneet siihen, -
ettei Iranilta vaadita mitään.
Tässä asiassa Yhdysvallat ja Eurooppa ovat yksimielisempiä.
Molemmat ovat sitä mieltä, että Iranin ohjusohjelmaan pitää puuttua.
Eurooppalaiset uskovat kuitenkin aina dialogiin.
Heti kun he ottivat asian esiin, iranilaiset marssivat ulos.
Dialogi ei toimi ilman painostuskeinoja, -
joilla Iran pakotetaan siihen, mitä siltä tahdotaan.
Iran ei halua luopua ohjelmastaan.
Tohtori Pardo, Münchenin konferenssissa -
Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin erimielisyydet ydinsopimuksesta -
olivat suurennuslasin alla.
Yhdysvallat kehotti eurooppalaisia vetäytymään ydinsopimuksesta, -
eli viralliselta nimeltään "Yhteisestä kattavasta toimintasuunnitelmasta".
Etenkin EU:n ulkopolitiikan johtaja Federica Mogherini -
suorastaan ylpeili sillä, -
että sopimus on pysynyt Euroopan unionin ansiosta.
Eikö Yhdysvaltojen ja Euroopan unionin pitäisi kuitenkin -
yhdistää rivinsä Iranin pysäyttämiseksi?
Yhdysvaltojen näkökulmasta -
ydinsopimus on olemassa, -
ja se on huono sopimus.
USA kuitenkin aikaisti sopimuksen viimeisen vaiheen neuvottelut.
Münchenissä oli uutta se, -
että Yhdysvallat vaati Eurooppaa vetäytymään ydinsopimuksesta.
Se oli ensimmäinen kerta.
Tähän mennessä amerikkalaiset ovat antaneet sopimuksen jatkua -
samalla kun he neuvottelevat seuraavasta vaiheesta.
Iranin sisäisen propagandan mukaan Iran on enemmistössä, -
ja Yhdysvallat on yksin.
Varsovan kokouksessa nähtiin kuitenkin merkittäviä muutoksia -
Euroopan kannassa.
Aiemmin eristetty saudiprinssi vieraili juuri Pakistanissa, Intiassa -
ja Kiinassa.
Öljyrahat, USA ja muut tekijät ovat johtaneet laajaan liittoumaan, -
joka ei halua -
ydinasein ja ballistisin ohjuksin aseistettua islamilaista imperiumia.
Loppujen lopuksi Iran on yksin muita vastaan.
Se on kovien päätösten edessä.
Herra Oren, pääasia on siis se, -
että nyt eurooppalaiset panivat toimeksi.
He kehittävät kauppamekanismia, INSTEXiä, -
joka ei hyödytä Iranin kaikkien kulutustuotteiden kauppaa, -
vaan vain humanitaaristen lääkintätuotteiden ja elintarvikkeiden.
Suututtaako se amerikkalaisia?
Kauppa on kuitenkin rajoitettu vain humanitaarisiin tarvikkeisiin.
Iranin ulkoministeri Zarif valitti, -
ettei se täytä Iranin vaatimuksia alkuunkaan.
Hän vaati Eurooppaa heittäytymään täysillä Iranin tueksi.
Se on turhauttavaa Trumpin hallinnolle, -
koska se halusi yhtenäisen rintaman ja kovan painostuksen -
Iranin hallintoa vastaan.
Yhdysvallat odotti myös Iranin sisäistä kritiikkiä -
ja ehkä vallanvaihtoon johtavia mielenosoituksia.
Niin ei ole vielä käynyt.
Varsovassa USA saavutti vähemmän kuin odotti.
Kutsutut vesittivät kokouksen idean -
vaatimalla siihen muidenkin asioiden käsittelyä.
Sen oli tarkoitus käsitellä lähes yksinomaan Irania, -
mutta siinä käsiteltiin "Lähi-idän konfliktien lähteitä" ja niin edelleen.
Yhteisessä loppulausunnossakin, joka kirjoitettiin tietysti etukäteen, -
Irania tuskin mainittiin.
Lisäksi saksalaiset ja ranskalaiset jäivät tulematta kokoukseen.
Ulkoministeri Pompeo kiertää yhä maailmalla -
puhumassa 12 vaatimuksestaan Iranille.
Iranin niin sanotut maltilliset tai pragmaattiset, -
joita edustavat ulkoministeri Zarif ja presidentti Ruhani, -
sanovat, ettei painostus ole tähän mennessä tehonnut.
He saattavat salaa toivoakin, -
että painostus Vallankumouskaartia vastaan tehoaisi.
Zarif ja Ruhani olisivat mielissään -
al-Quds-joukkojen komentajan Qassem Suleimanin kurittamisesta.
He eivät tietenkään voi sanoa sitä avoimesti.
Ballistisia ohjuksia Zarif puolusteli sillä, -
ettei kukaan myy Iranille hävittäjiä.
Iranin on puolustauduttava jollain tavoin.
Zarif vetosi jälleen kaupunkien sotaan Iranin ja Irakin sodassa, -
jonka Iran muuten aloitti ohjuksillaan.
Tohtori Pardo, miksi painostus ei toimi?
Miksi kaduilla ei protestoida, -
vaikka suuri osa iranilaisista ei halua islamilaista hallintoa?
He ovat jo tehneet vallankumouksen, ja tuloksena oli katastrofi.
Uusi vallankumous voi johtaa entistäkin huonompaan hallintoon -
tai sisällissotaan.
He seuraavat tarkkaan arabimaailman tapahtumia.
Hallinto mainostaa, ettei Iran ole kuin Syyria, vaan Lähi-idän turvallisin maa.
Tosin hiljattain Iranissa oli terrori-iskujen sarja.
Sekin pelaa hallinnon pussiin.
Vain 50 prosenttia iranilaisista on persialaisia.
Loput ovat muita etnisiä ryhmiä.
Iranissa pelätään sisällisotaa mahdollisen vallanvaihdon jälkeen.
Terrori-iskut Iranin sisällä pitää iranilaiset rauhallisina, -
koska he pelkäävät tilanteen pahenevan.
Zarifin puhe Münchenissä oli paljonpuhuva.
Toistaessaan historiaa -
hän ei halunnut palata Muhammediin 600-luvulle -
ja siihen, kun islam tuli Persiaan, -
vaan hän puhui Persian imperiumista.
Hän on siis ensin persialainen ja vasta sitten muslimi.
Varsovan kokouksen yhteydessä korostettiin, -
että eurooppalaiset lähettivät matalan tason diplomaatteja.
Ranskalaiset ja saksalaiset muuten olivat siellä, -
mutta matalalla tasolla.
Minusta eurooppalaiset menettivät hyvän tilaisuuden.
Yhdysvallathan vesitti kokouksen eurooppalaisten pyynnöstä, -
ettei se näyttäisi "kaikki Irania vastaan" -asetelmalta.
Kokouksen agenda muutettiin eurooppalaisten mieliksi, -
mutta he eivät siltikään osallistuneet.
He tietävät kyllä yhtä hyvin kuin Trumpin hallintokin, -
millainen Iranin hallinto on, mutta torpedoivat silti painostuskampanjaa.
Se on harmillista.
Yhteistä agendaa tarvitaan.
Tulematta jättäminen on helppo tapa eristää Trumpin hallinto, -
mutta Iranin kohdalla Trumpin hallinto on oikeassa.
Silti Iranin painostamisen sijaan -
saksalaiset juhlivat iranilaisten kanssa vallankumouksen 40-vuotispäivää!
Varsovassa käytiin myös Israelin ja arabimaiden neuvotteluja.
Egyptiä ja Tunisiaa lukuun ottamatta -
kaikki osallistuneet arabimaat lähettivät sinne ulkoministerinsä.
Se on tärkeä viesti.
Se oli Varsovan kokouksen suurin saavutus.
Mailla on yhteisiä intressejä ja yhteinen vihollinen, Iran.
Arabimaat ovat yhä valmiimpia hyväksymään Israelin osaksi Lähi-itää.
Vaikka palestiinalaisasiaa ei olekaan ratkaistu, -
arabimailla on omat etunsa, -
joita ne eivät voi loputtomiin uhrata palestiinalaisten hyväksi.
Palestiinalaisethan ovat torjuneet tarjoukset kerta toisensa jälkeen.
Palestiinalaisasia vetoaa kansaan, mutta johtajat eivät pidä siitä, -
että he eivät voi normalisoida suhteitaan Israeliin, -
koska palestiinalaiset eivät tee itse tarpeeksi asiansa eteen.
Herra Oren, keskustelin eräiden ihmisten kanssa, -
jotka osallistuivat Varsovan kokoukseen -
myös suljettujen ovien takana.
Heidän mukaansa siellä käsiteltiin lähes yksinomaan -
Iranin toiminnan pysäyttämistä -
ja Iranin hallinnon painostamista maltillisempaan suuntaan.
He korostivat kuitenkin sitä, -
että eräät eurooppalaismaat eivät täysin sitoutuneet kokoukseen -
eivätkä taisteluun islamilaista tasavaltaa vastaan.
Israel ja suurimmat arabimaat ovat asettautuneet yhdessä Irania vastaan.
Se voi tuottaa hedelmää muissakin asioissa.
Oliko kokous tosiaan menestys, -
eikä vain näytös siitä, mitä jo tapahtuu kulissien takana?
Se oli menestys.
Israelilla on yhteisiä etuja Persianlahden maiden kanssa.
En silti ole yhtä innoissani kuin te.
Israelia ja arabimaita -
on ennenkin yhdistänyt yhteinen uhka.
Se oli Irakin hyökkäys Kuwaitiin vuonna 1990 -
ja vuoden 1991 Aavikkomyrsky-operaatio.
Yhteinen vihollinen oli Saddam Hussein.
Israel, Syyria ja Egypti olivat samalla puolella Irakia vastaan, -
mutta Israel ei osallistunut sotaan aktiivisesti.
Syyria ja Egypti lähetti joukkoja Saudi-Arabiaan.
Sitten Madridin kokouksessa -
israelilaiset ja arabit istuutuivat saman pöydän ääreen.
Siellä oli myös varaministeri Netanjahu.
Kuten aina.
Madridin jälkeen tulivat Oslon neuvottelut, -
eivät sen suorana jatkeena, mutta se oli joka tapauksessa edistystä.
Sitten tehtiin rauha Jordanian kanssa.
Rabin meni Ammaniin ja niin edelleen jo yli 25 vuotta sitten.
Arabisheikit ja -kuninkaat haluavat käyttää Israelia -
suojamuurina Irania vastaan.
Israelilla on omat etunsa, ja niinhän liitoutumat muodostuvat.
Sitä ei kuitenkaan pidä sekoittaa maiden todelliseen lähentymiseen, -
joka tapahtuu vasta kun palestiinalais- asia on edes osittain ratkaistu.
Olisitteko te, jotka sanotte, -
ettei mitään tapahdu ennen kuin palestiinalaisasia on ratkaistu, -
uskoneet viisi vuotta sitten, että pääsisimme tähän asti?
Muutos on vähittäistä.
Ei se ole täydellistä lähentymistä, mutta silti merkittävää.
Uskotte kuin leninisti, että mitä huonommin menee, sen parempi.
Suuri kysymys on, -
onko tämä arabimaiden lähentyminen pragmaattista -
ja suunnattu lähinnä Irania vastaan, -
ja jos Iranin kysymys ratkeaa -
ja Israel ja Iran solmivat -
diplomaattisuhteet, -
häipyvätkö arabit tiehensä?
Hehän sanoivat, että Iran ensin, ja sitten vasta palestiinalaisasia.
Tämä ei nyt kuulu päivän aiheeseen, -
mutta syitä on pitkä lista: informaatiovallankumous, -
öljynhintojen romahdus, arabikevät ja niin edelleen.
Muutoksia on ollut paljon, ja Israelia todella tarvitaan.
Ja mikä tärkeintä, konfliktia ei tarvita.
Mitä tulee Euroopan ja Yhdysvaltojen kiistaan, -
iranilaisissa oppikirjoissa keskitytään islamin heräämiseen Euroopassa -
ja siihen, miten käännyttää eurooppalaiset muslimeiksi.
Ohjusten kohteena on Eurooppa.
Iranin ensisijainen tavoite on valloittaa Mekka ja Medina, -
jolloin siitä tulee islamin keskus.
Kun se on saanut paljon valtaa, öljyä ja ballistisia ohjuksia, -
se kääntyy kohti pohjoista valtaamaan Eurooppaa.
Iranin painostaminen olisi Euroopalle paljon tärkeämpää kuin Yhdysvalloille.
Vaikka Iran lähettää laivojaan Atlantille, -
USA ei ole niin suuressa vaarassa.
Iranin ideologia on siis sunnalaisen Muslimiveljeskunnan šiiaversio?
Se on täsmälleen sama ideologia.
Se on saanut alkunsa ennen sunnien ja šiiojen jakautumista.
Iranilla ja Muslimiveljeskunnalla on sama ideologia.
Iran on tehnyt tiivistä yhteistyötä al-Qaidan kanssa 1990-luvulta asti.
Sen tavoitteena on yhdistää muslimimaailma -
sotaisalla ja innovatiivisella islamismilla.
Suurin osa šiioista eivät muuten pidä khomeinismista, -
vaan he haluaisivat demokratiaa ja edistystä.
Tohtori Landau? ― Mistä asiasta?
Ohjelma-aika on vähissä. Kysyisin Iranin näkökulmasta.
Iran ajaa ideologiaansa -
jollain tasolla pragmaattisestikin.
Se yrittää myös oikeuttaa toimintaansa länsimaailmalle -
lännen ymmärtämällä kielellä.
Kun Israel yrittää pysäyttää Iranin linnoittautumisen Syyriassa, -
Iran sanoo: "Syyria kutsui meidät, ja tehän kansainvälistä lakia rikotte!"
Mitä Iran oikeasti ajattelee?
Valitettavasti se, joka johti keskustelua Zarifin kanssa, -
ei kysynyt häneltä niistä ohjuksista, jotka Iran on vienyt Hizbollahille.
Kutsuttiinko heidät Libanoniinkin -
ja eikö se aiheuta vaaraa Israelille?
Zarifin puheet ovat melkein huvittavia. Hän kääntää kaiken toisinpäin.
Se on tuttu iranilaistaktiikka.
Kun Irania syytetään jostain, -
he sinkoavat syytöksen takaisin päin naamaa.
"Amerikkalaiset tekevät samoin," Zarif hoki kerta toisensa jälkeen.
"Olen ihmisoikeuksien professori. Tottakai välitämme ihmisoikeuksista!"
"Iranilaisväestön turvallisuus on meille tärkeintä!"
Miten niin voi sanoa, kun kaikki tietävät, -
miten vähemmistöjä sorretaan Iranissa?
Hänen retoriikkaansa kuuluu kaiken kääntäminen toisinpäin.
Monet ymmärtävät sen ja naureskelevat Zarifille, -
mutta jotkut oikeasti uskovat häntä.
Hän puhuu hyvää englantia.
Hän palasi yhä uudelleen Saddam Husseiniin.
Iranin esiintymistaitoja on vaikea voittaa.
Iran on kaukana ihmisoikeuksien ymmärtämisestä ja toteuttamisesta.
Loppukommenttinne, tohtori Pardo?
Ruhani vihjaisi 40-vuotispäivän puheessaan, -
että Iranissa on sortohallinto, -
ja että maa on historiansa pahimmassa taloustilanteessa.
Yhdysvaltojen ja Euroopan on alettava taas keskustella rakentavasti.
Iranin hallinto on pantava kuriin. Kaikki tietävät, mitä se tekee.
Javad Zarif on Khameneille sama kuin Tariq Aziz oli Saddam Husseinille.
Iran-linjasta on tullut sisäinen kysymys israelilaisäänestäjille.
Niin, Gantzin puolueelle.
Tässä kaikki tänään. Kiitos, tohtori Pardo, herra Oren ja tohtori Landau!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta