Tervetuloa Jerusalem studioon!
Vastineeksi Iranin avusta -
Assadin hallinto huomioi -
Teheranin toiveet.
Syyrialla ja Iranilla on kuitenkin omat prioriteettinsa.
Maiden suhteista keskustelevat tohtori Eraz Zimmt -
Kansallisen turvallisuuden tutkimuskeskuksesta, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Eli Karmon IDC Hertzlian Terrorinvastaisesta instituutista.
Herra Oren, esittelisittekö aiheen?
Kuten sanoitte, -
Assadin hallinto ei ehkä selviäisi ilman Iranin apua.
Assadia tuli auttamaan -
erityisesti Vallankumouskaarti -
Assadin ollessa häviöllä -
sisällissodassa.
Pian alkaa sen sodan yhdeksäs vuosi.
Se on ennennäkemätöntä jopa arabien mittapuulla.
Iran ei ole kuitenkaan ainut Assadin auttaja, -
jonka varassa Assadin selviytyminen on.
Venäjä on Iraniakin tärkeämpi.
Koska Venäjällä ja Iranilla on erilaiset intressit, -
niiden välillä on jännitteitä.
Assadin on harkittava, kannattaako Iranin päähänpistoja noudattaa, -
jos niistä eivät pidä Venäjä eikä Turkki, -
eivätkä tietenkään Israel, Yhdysvallat ja Jordania.
Syyrian sisällissota alkaa ehkä olla loppuvaiheessaan, -
samoin rauhanneuvottelujen kaksi kilpailevaa raidetta, -
Astanan ja Geneven prosessit.
Damaskoksen ja Teheranin jännitteet tulevat ehkä pian pintaan.
Tohtori Zimmt, -
Iran on ollut mukana Damaskoksen politiikassa -
sekä sotilaallisella että taloudellisella tasolla.
Nyt kansainvälisten rajoitteiden alaisuudessa -
Syyria ja Iran pyrkivät huomioimaan toisensa -
ja myös normalisoimaan Syyriaa.
Iranin varapresidentti vieraili hiljattain Syyriassa.
Hän tapasi presidentti Assadin ja muita korkeita viranomaisia -
tehden monentasoisia kahdenkeskisiä yhteistyösopimuksia.
Aiemmin Iran oli tehnyt vain sotilaallista yhteistyötä -
ja rahoittanut tukemiaan aseryhmiä Syyriassa.
Onko maiden välille kehittymässä todellinen kumppanuus -
samalla kun Venäjä pohtii, mitä hyötyä Iranista on Syyrian vakaudelle?
Iran tietää, että sen on katsottava, -
millainen on Syyrian seuraava vaihe -
sisällissodan päätyttyä.
Iran on investoinut Syyriaan paljon, -
sekä taloudellisesti että yli 400 iranilaisen kaatuneen muodossa.
Sen pitää tarttua tähän tilaisuuteen -
laajentaa sotilaallista, poliittista ja ehkä uskonnollistakin valtaansa.
Iran etsii myös keinoja osallistua Syyrian jälleenrakentamiseen.
Iranissa kuitenkin arvostellaan yhä kovemmin sitä, -
että maa investoi niin paljon Syyriaan.
Syyrialaiset ovat nyt antaneet lisää mahdollisuuksia -
venäläisille ja turkkilaisille liikemiehille.
Iran ei kuitenkaan luovu tavoitteistaan Syyriassa.
Se hyödyntää kaikki tilaisuudet -
säilyttääkseen edes taloudellisen vaikutusvaltansa.
Iran ei selvästikään seuraa "Iran ensin" -linjaa. Tohtori Karmon?
Iran on investoinut Syyriaan suuria summia.
Se on antanut Syyrialle 8 miljardin dollarin luoton, -
halpaa öljyä.
Sen lisäksi -
Iran rahoittaa, aseistaa ja kouluttaa -
Vallankumouskaartia ja militioita, kuten Hizbollahia.
Se tarkoittaa valtavaa rahavirtaa.
Olen nähnyt mielenkiintoisen raportin -
Iranin investointisuunnitelmista.
Delegaatiolla oli laaja strateginen näkemys.
He kuvailivat sopimusta "strategiseksi" ja "ainutlaatuiseksi".
He kaavailevat ainakin 400 miljoonan dollarin investointeja -
viestintä- ja mobiiliverkkoihin.
Miksi?
Tiedustelu- ja kontrollointitarkoituksiin.
Raportin mukaan toinen prioriteetti on Daraan alueen jälleenrakentaminen.
Miksi juuri Daraan?
Koska se on Israelin ja Jordanian rajalla.
Rakennettavaa siviili-infrastruktuuria voidaan käyttää -
myös sotilastarkoituksiin.
Viime viikkoina -
Venäjän, Turkin ja Iranin lisäksi myös Persianlahden maat -
ovat avanneet diplomaattisia suhteita Syyriaan.
Emiraatit, Bahrain ja Kuwait avasivat suurlähetystönsä.
Ne investoivat Syyriaan Iranin vastapainoksi.
Ne investoivat jälleenrakentamiseen paljon enemmän kuin Iran.
Syyrialaiset pelaavat -
Venäjän, Turkin, Iranin ja Persianlahden maiden -
vastakkaisten intressien välillä.
Jos tarkastellaan Iranin geostrategista asemaa, -
joka ei sinänsä juonnu islamilaisen tasavallan luonteesta, -
niin Iran on erottamaton osa Persianlahtea, -
jota arabit sanovat Arabianlahdeksi.
Jos Iran haluaa levittää valtaansa laajemmalle Lähi-itään, -
Levanttiin, Pohjois-Afrikkaan ja itäiselle Välimerelle, -
se tarvitsee sataman Välimeren rannikolla.
Iran teki 10―15 vuotta sitten strategisen suunnitelman, -
jota se on toteuttanut viime vuosina.
Sen mukaan Iran tavoittelee maareittiä Irakin ja Syyrian läpi -
johonkin satamaan.
Syyriassa on neljä suurta satamaa: Tartus, Latakia ja kaksi muuta.
Toinen vaihtoehto on Libanon.
Iranin ongelma on pitkän ja lyhyen aikavälin ristiriita.
Jos se haluaisi ainoastaan asettua sinne, -
sen kannattaisi tehdä se hiljaa provosoimatta Israelia -
ja käyttämättä Syyriaa laukaisualustana Israelia vastaan.
Se ei kuitenkaan malttanut olla taistelematta Israelia vastaan jo nyt, -
ja Israel on iskenyt takaisin.
Paine on ajanut iranilaiset vetäytymään.
Se ei kuitenkaan ole vielä ohi.
Vallankumouskaartin Quds-joukkojen komentaja Qassem Suleimani -
yrittää ehkä rakentaa takaisin Israelin tuhoamat tukikohdat.
Teheranin sotakokouksissa, myös Vallankumouskaartin keskuudessa, -
väitellään nyt kuitenkin siitä, -
kannattaako tämä investointi.
Suleimanihan ei sanele Teheranin päätöksiä, -
vaikka hän toki nauttii ajatollah Khamenein suosiota.
Tämä asianlaita tuli ilmi, kun Suleimanin piti mennä Teheraniin -
selittämään Vallankumouskaartin turvallisuusneuvostolle, -
mitä Israelin iskuissa tapahtui.
Tohtori Zimmt, mikä on näkemyksenne?
Iranilla on toinenkin ongelma.
Israelin päättäväisyys Iranin pysäyttämisessä -
on tietysti merkittävä este.
Iran kuitenkin ymmärtää, -
että arabimaailma kokee sen aina vieraaksi.
Se ei ole sunniarabimaa, vaan persialainen ja šiialainen.
Vaikka Irakissa on šiiaenemmistö, -
viime kesänä šiialaiset mielenosoittajat -
sytyttivät Iranin konsulaatin tuleen Basrassa.
Iran tietää, että sisällissodan loputtua -
Syyria pyrkii takaisin arabimaailmaan Irakin tavoin.
Jos suuri osa arabimaailmaa vastustaa Irania, -
Syyrian on valittava puolensa.
Assad varmaankin yrittää säilyttää suhteet molempiin.
Muistuttaisin kuitenkin, että vain puolitoista vuotta sitten -
Iranin esikuntapäällikkö vieraili Damaskoksessa -
ja pyysi lupaa rakentaa meritukikohdan Välimeren rannikolle, -
ja Assad kieltäytyi.
Assad katsoo siis kuuluvansa arabimaailmaan -
ja kuuntelee myös Venäjää.
Tartus on Venäjän tärkeä strateginen tukikohta Välimerellä.
Venäjä ei tietenkään anna Iranille vastaavaa strategista etua.
Ei myöskään Latakiaa.
Strateginen sopimus siitä on uusittu 49 vuodeksi.
Siihen kuuluu myös ilmatukikohta Aleppon lähellä -
ja Latakian sataman kehittäminen.
Iranilla on siis selvä eturistiriita Venäjän kanssa.
Iran alkaa nähdä, että konflikti Israelin kanssa on raskas taakka.
Pari päivää sitten -
se ilmoitti vetäytyvänsä Damaskoksen lentokentältä.
Venäjä on varmaankin viestittänyt sille jotain.
Netanjahun ja Putinin tapaaminenkin on varoitus Iranille.
Siksi Iranin on lähdettävä kansainväliseltä lentokentältä, -
joka on Syyrian portti maailmaan.
Assad päätti kieltää Irania rakentamasta meritukikohtaa -
ilmiselvästi Venäjän tuella.
Syyria ei selvästikään pysty pitämään yksin pintaansa -
Iranin vaatimusten edessä.
Kysyisin asiaa toisesta näkökulmasta.
On päivänselvää, miksi Israel vastustaa -
Iranin sotilaallista linnoittautumista Syyriaan.
Entä Turkin johto?
Aina tilaisuuden tullen -
presidentti Erdogan siteeraa tietysti iranilaisrunoilijoita -
ja osoittaa rakkauttaan islamilaista tasavaltaa kohtaan, -
mutta pinnan alla maat ovat kilpailijoita.
Katsotte laajemmasta näkökulmasta, mutta perusasetelma on se, -
että Syyria on perinteisesti ollut Iranin liittolainen siksi, -
että siinä välissä on Irak, -
joka on ollut sekä Syyrian että Iranin vihollinen.
Se oli siis luonnollista.
Tältähän alueelta on peräisin sanonta: "Viholliseni vihollinen on ystäväni".
Mutta kun Irak on Iranin vaikutusvallassa, -
Syyrialla ei ole enää syytä olla itsekin Iranin vaikutusvallassa.
Siksi se alkaa etääntyä siitä.
Turkki on yksi tekijä tässä kuviossa.
Yhteen aikaan Turkki ja Iran olivat länsimielisiä.
Ne kuuluivat niin sanottuun Bagdadin sopimukseen -
ja CENTO-puolustusliittoon.
Turkki on kiinnostunut lähinnä Pohjois-Syyriasta.
Se on jo vuosikymmeniä hallinnut Hatayn provinssia.
Turkki on miehittänyt sen, -
eikä Syyriaa kiinnosta yrittää sitä takaisin.
Kurdikysymystä Turkki pitää sisäisenä turvallisuusongelmana.
Turkki pitää kurditaistelijoita terroristeina.
Assadin hallintoa vastustavat amerikkalaiset turvautuvat kurdeihin -
osana Syyrian demokraattisia joukkoja.
Se mutkistaa tilannetta.
Turkki halusi alun perin Assadin syrjäyttämistä, -
mutta nyt se on tajunnut, että hän pysyy vallassa.
Turkki haluaa enää vain turvavyöhykettä etelärajalleen.
Turkki ja Iran ovat molemmat alueellisia suurvaltoja.
Siksi ne ovat kilpailijoita.
Ne voivat joskus tehdä yhteistyötä ja solmia hyviä kauppasuhteita, -
mutta loppujen lopuksi Iran pitää Turkkia kilpailijanaan, -
ja Venäjääkin, mutta sille se ei mahda mitään.
Iran tahtoo tehdä selväksi, -
ettei Turkki saa levittää vaikutus- valtaansa Iranin kustannuksella.
Iranin ulkoministeriöstä tiedotettiin hiljattain, -
että Iran vastustaa Turkin sotatoimia Pohjois-Syyriassa.
Iranin on tehtävä ero halujensa ja mahdollisuuksiensa välille.
Pohjois-Syyria on nykyään Turkin vaikutusvallassa, -
eikä Iranilla ole paljonkaan keinoja sitä vastaan.
Turkin ja Iranin kilpailu Syyriassa on mutkikas ja kiinnostava tarina.
Syyrian ja Pohjois-Irakin kurdeja vastaan maat ovat liittolaisia.
Turkki on taloudellisesti riippuvainen Iranin öljystä, -
sillä suurin osa sen öljystä tuodaan Iranista.
Myös turkkilaiset rakennusyhtiöt toimivat Iranissa.
Sopimus Venäjän kanssa Idlibissä ei toimi.
Assadin hallinto ja Iran haluavat vallata Idlibin väkivalloin.
Turkki yrittää perustaa sinne vapaavyöhykkeen -
ja miehittää kurdialueet, -
mutta se ei edisty.
Iran haluaisi ne alueet Assadin hallinnon alaisuuteen.
Kurdien ja Damaskoksen välillä käydään jo neuvotteluja.
Kurdit haluavat mieluummin jäädä Damaskoksen alaisuuteen.
Turkki etsii Venäjän kanssa hyvää ratkaisua -
tähän kolmiodraamaan.
En usko Turkin pääsevän pitkälle.
Mukaan tulevat aina imperialistiset kuviot.
Aikoinaan safavidien ja osmanien imperiumit kilpailivat keskenään.
Turkki toimii nykyään Venezuelassa ja Afrikassa -
Iranin globaalin toiminnan vastapainoksi.
Syyriassa ne käyvät kovaa kamppailua.
Kaikki varmasti jo ymmärtävät, ettei hyvää ratkaisua ole, -
mutta elinkelpoista ratkaisua voidaan etsiä.
Järjestys ja epäjärjestys kilpailevat keskenään.
CENTCOMin eroava komentaja kenraali Joseph Votel puhui -
senaatin asevoimakomitealle -
muutama päivä sitten.
Votel sanoi, että Iran tarvitsee kaaosta Lähi-idässä.
Kaaoksesta on hyötyä Iranille.
Yhdysvallat puolestaan pyrkii vakauteen, -
myös Syyriassa.
Sillä kapealla alueella -
Yhdysvaltojen, Venäjän ja Assadin intressit yhtyvät.
Yhdysvallat haluaa vakautta taistellakseen Isisiä vastaan.
Venäjä ja Assad haluavat vakaan hallinnon.
Irania se ei hyödytä, ja se on sen heikkous.
Israel uhkaa Syyrian kaikkia osapuolia.
Israel voi järkyttää vakautta, elleivät iranilaiset lähde Syyriasta, -
tai edes sotaisammat elementit Israelin rajalta.
Tohtori Zimmt, -
voivatko Israel ja Assadin hallinto nähdä Iranin samassa valossa, -
vaikkakin vastakkaisilta puolilta, sillä Israel ja Syyria ovat vihollisia?
Damaskoksen etu olisi kuitenkin jossain vaiheessa -
näyttää Iranille ovea, -
ja se olisi Israelinkin etu.
Epäilen.
Iranin ja Syyrian strateginen suhde ei ole vain Syyrian sodan sivutuote.
Bashar Assad oli Iranin liittolainen -
jo ennen sisällissotaa.
Hän tietää olevansa -
henkensä velkaa Iranille ja Venäjälle.
Hän tarvitsee Irania.
Niin muuten Venäjäkin, koska Syyriassa ei ole venäläisjoukkoja, -
vaan iranilaisjoukkoja ja Iranin tukemia militioita.
On kyllä mahdollista, että Assad pyrkii takaisin arabimaailmaan, -
ja yrittää mukautua saudien ja Persianlahden maiden odotuksiin, -
mutta en usko, -
että Israelilla ja Syyrialla voisi olla sama agenda Irania kohtaan.
Minäkään en usko siihen.
Iran ja Syyria ovat hyvin läheisiä liittolaisia, -
ei vain Irakin, vaan myös Israelin takia, -
sotilaallisesti, taloudellisesti -
ja strategisesti.
Viime kuukausina on muodostunut uusi geostrateginen liitto -
Persianlahden, etenkin Saudi-Arabian ja Emiraattien, -
sekä Egyptin ja Israelin kesken.
Eräiden vuotojen mukaan -
näiden neljän maan tiedustelu- johtajat ovat tavanneet useasti.
He päättivät muun muassa -
lähettää lisäjoukkoja kurdien tueksi Turkkia vastaan, -
koska he pitävät Turkkia tällä hetkellä Irania vaarallisempana.
He päättivät myös avata suurlähetystöt Syyriaan.
Ovatko taustalla Erdoganin yhteydet Muslimiveljeskuntaan, -
joka on nyt arabimaailman ykkösvihollinen?
Se on yksi motiivi, mutta pääsyy on USA:n päätös lähteä Syyriasta.
Maat tietävät jäävänsä yksin.
Niiden on yhdistyttävä Turkin ja Iranin uhan edessä.
Irakissakin on muuten jännitteitä.
Turkkilaisjoukkoja vastaan hyökättiin Irakissa, -
jossa he ovat kouluttamassa irakilaisjoukkoja, -
mistä Iran ja Bagdadin hallinto eivät pidä.
Näitä kaikkia intressejä on vaikea tasapainottaa.
Herra Oren, huomauttaisin vielä, että Turkki on Nato-maa, -
jolla on monenlaisia turvallisuushaasteita.
Sillä on periaatteessa Nato-liittolaistensa tuki, -
mutta käytännössä näin ei ole.
Silloinkin, kun Turkki on poliittisesti vihamielinen Israelia kohtaan, -
Israel on se, joka on niistä aktiivisempi Nato-piireissä, -
ei vain viestinnässä ja tiedustelussa, vaan käytännön tasolla.
Israelin suhde Natoon on tosiaan parantunut -
viime vuosina -
varsinkin Turkin kumottua vetonsa Israelin merivoimien osallistumisesta -
Active Endeavour -operaatioon Välimerellä.
Israelin puolustusvoimien ja tiedusteluyhteisön osaaminen -
on tietysti Natolle ratkaisevan tärkeää, -
mutta Israel tekee myös kahdenkeskistä yhteistyötä -
Nato-maiden kanssa.
Siihen Turkki ei pysty puuttumaan, -
eikä Israel ole keskeinen tekijä Turkin, Syyrian ja Iranin ongelmassa.
Ohjelma on lopuillaan. Loppukommenttinne, olkaa hyvä!
Iranin rajoitteiden ohella on huomioitava myös sen kyvyt.
Se osaa mukauttaa strategiansa rajoitteidensa mukaan.
Iran tietää esimerkiksi, -
ettei Israel salli Iranin läsnäoloa Syyrian Golanilla.
Siksi se tukeutuu yhä enemmän suojatteihinsa Syyriassa.
Se tietää, ettei se voi käyttää Damaskoksen lentokenttää, -
joten se yrittää käyttää toista lentokenttää.
Iran muokkaa toimintaansa kentän rajoitteiden mukaan.
Iranilaiset yrittävät pysyä Syyriassa ennen kaikkea sotilaallisesti, -
mutta myös talouden tasolla.
Heidän vaikeutensa kasvavat kuitenkin koko ajan -
Israelin, Venäjän, Turkin ja Persianlahden maiden takia.
Ne vaikuttavat muuten myös Irakissa -
valtatasapainon muuttamiseksi Bagdadissa.
Tyypillinen kysymys poliitikoille on: -
"Mitä olet tehnyt hyväkseni viime aikoina?"
Kukaan ei välitä siitä, mitä he tekivät vuosia sitten, -
vaan siitä, mitä tekevät nyt.
Entä Israelin kannalta?
Israelin tai Syyrian kannalta kysyisin: -
Kuka voi tuoda Israelin neuvottelupöytään, -
jos Syyria haluaa aloittaa rauhanneuvottelut Golanista?
Vain Venäjä ja Yhdysvallat voivat tehdä sen.
Jos Syyrian on valittava Iranin ja näiden suurempien mahtien välillä, -
päätös on selvä.
Kiitos, tohtori Zimmt, herra Oren ja tohtori Karmon!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta