Tere tulemast saatesse!
Ligi üheksa kuud
pärast Liibanoni parlamendivalimisi
õnnestus peaminister Saad al-Hariril moodustada valitsus,
kuigi ta on kaotanud ligi kolmandiku oma toetajaist seadusandjate seas.
Liibanoni keerukast poliitilisest tegelikkusest vestlevad
professor Hillel Frisch Bar Ilani Ülikoolist,
TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Nir Boms Tel Avivi Ülikoolist.
Hr Oren, mis Liibanonis toimub?
Isegi kui jätaksime tähelepanuta välisjõud
nagu Süüria, Iraani ja Iisraeli,
kui Liibanoni poliitikat analüüsime,
tuleb arvestada kolme faktoriga.
Esimene neist on poliitiliste ametite jagamine.
President ja armee ülemjuht on alati maroniidi kristlane,
parlamendi esimees on šiiit ja peaminister on sunniit.
Teine faktor on klannid ja perekonnad.
Mainitud Saad al-Hariri
on salamõrvatud peaministri Rafik al-Hariri poeg.
Liibanonis on ka teisi dünastiaid ja nende pärijaid.
Kolmas faktor on Hezbollah.
See ei kuulu ametlikult valitsusse, kuid tal on palju mõjuvõimu.
Ta on nüüd kinnitanud oma positsioone,
saates valitsusse mehe, kellel on sidemeid Hezbollah'ga.
kuigi Hezbollah juht Hassan Nasrallah rõhutab,
et ta pole rühmituse liige.
Jutt käib tulevasest tervishoiuministrist.
Tervishoid on Liibanonis tähtis valdkond,
kuna selle kaudu juhitakse vahendeid ja mõjutatakse rahvastikku.
Kui kõik need faktorid arvesse võtta,
on valitsuse stabiilsust raske prognoosida.
Liibanonist on viimase viie aastaga väga stabiilne riik saanud.
Varem oli see pidevalt ebastabiilne konfliktipiirkond.
Ebastabiilsus on siirdunud Süüriasse.
Mis on stabiliseerinud Liibanoni?
Iraani hegemoonia. Iraan valitseb seda Hezbollah' kaudu.
Hegemoonia stabiliseerib.
Liibanonis on olnud siiski mitmeid murranguid.
Valitsused on langenud üks teise järel.
Teatud organisatsioonid on püüdnud võimu juurde kahmida.
Ma ei nimetaks Liibanoni stabiilseks.
Ka Jordaanias vahetub valitsus keskmiselt kord aastas.
Hašimiidi Kuningriik on siiski väga stabiilne.
Seal on vaid üks kuningas.
Valitsus tegelikult erilist tähtsust ei oma,
vaid see, kellel on relvad ja võim riigis rahu dikteerida.
Miks on stabiilsus nii tähtis Hezbollah'le ja eriti Iraanile?
Iraan tahab säilitada Hezbollah't oma strateegilise õhujõuna.
Ta kasutab Hezbollah't vaid korra -
siis kui Iisrael otse Iraani ründab.
Ta tahab, et Liibanon sinnani stabiilne püsiks.
Ta ei taha, et Hezbollah' sekkuks riigi sisevõitlustesse.
Stabiilsus on suhteline.
Haldusminister May Chidiac
kaotas oma jala salamõrvakatses,
kuna ta on Hezbollah' vastu.
30 ministrist vähemalt kümme
on liidus Hezbollah'ga.
Kolm neist on šiiidid,
ja teised on seotud president Aouni koalitsiooniga.
See uus stabiilsus on toonud Liibanoni uued reaalsused,
pärast seda, kui riik on olnud ligi kümme kuud ilma valitsuseta.
Oleme siin stuudios tihti arutanud,
kuidas Hezbollah on ühelt poolt Liibanonis väline faktor,
kuid samas on Hezbollah nüüd ka Liibanoni valitsuses.
Mõned iisraellased ütlevad,
et kui puhkeb sõda, peab Iisrael pommitama ka Liibanoni,
sest Liibanoni armee ei suuda Hezbollah't vaos hoida.
Nüüd on olukord keerulisem.
See johtub osaliselt sellest,
et kuigi Iraan kasutab Hezbollah't oma kilbina,
ei suuda Iraan neid enam nii palju toetada kui varem.
Hezbollah' majanduskriis sunnib teda koalitsioonikõnelustele.
Need kestsid kaua.
Tervishoiuministeerium, mis on Liibanonis suuruselt neljas,
suudab toetada Hezbollah' organisatsioone,
mida rühmitus vajab oma jõudude kindlustamiseks.
Saudide toetatud Hariri võim on nõrgenenud
ja Hezbollah võim on kasvanud.
Terrorirühmitus Hezbollah'st on saanud
suveräänse Lähis-Ida riigi valitsuse lahutamatu osa.
Saame näha, mis stabiilsusest saab.
Hezbollah'st on saanud seega
Liibanoni valitsuse ja relvajõudude lahutamatu osa.
Kas Iisraeli retoorika on Liibanoni ühtsusele kaasa aidanud?
Kas teatud valitsusliikmed on hakanud Hezbollah't toetama,
kuna Iisrael on lubanud rünnata tulevikus ühtmoodi
nii Liibanoni kui Hezbollah't.
Seda väidetakse, kuid poliitika on alati kohalik.
Liibanonil on selleks teisi põhjuseid.
See valitsus moodustati maikuiste valimiste alusel.
Osapooled ei pidanud kõnelusi ainult ministrikohtade pärast,
vaid ka erinevate patroonide tasakaalu üle koalitsioonis.
Liibanoni töötusprotsent on 26.
Defitsiit on üle 80 miljardi USD.
Liibanon vajab töötamiseks valitsust.
Iisrael on selles tervikus endiselt üks faktor.
Nagu prof Frisch ütles,
on Hezbollah' rakettidel vaid üks sihtmärk.
Liibanonlased teavad seda ja Hezbollah'l on võimatu muud väita.
Võimaliku konflikti korral satub Liibanon ohtu.
Hezbollah' perspektiiv selle suhtes on nüüd muutunud,
kuna ta pole enam mässuliste rühmitus,
vaid suveräänse riigi osa.
Hr Oren, maikuiste valimiste põhiteemaks oli Liibanoni majandus.
Mõnede meelest on see kokkuvarisemise äärel.
Lisaks on USA kehtestanud sanktsioone Hezbollah'le
ja selle patroonile Iraanile.
Mõlemad võitlevad ellujäämise pärast.
Kuidas mõjutab see Liibanoni pürgimusi
arendada nafta- ja gaasisektorit merel
ning teisi majandusvaldkondi?
Prof Frisch mainis varem Jordaania valitsust.
Liibanoni ja Iisraeli konflikt algas sellest,
kui Jordaaniast välja aetud palestiinlased Liibanoni asetusid.
Nad hakkasid Lõuna-Liibanonist Iisraeli pommitama
ja Iisraelis terrorirünnakuid tegema.
Iisrael tegi vasturünnakuid ja reide Liibanoni.
Samal ajal, 1970. aastail, toimus Iraani revolutsioon.
Revolutsioonikaart tuli Liibanoni aitama rõhutud šiiite,
keda juhtis toona Amal ja hiljem Hezbollah.
Nüüd on konflikti loomus muutunud, kui üldse konflikti on.
Sel pole praktiliselt mingit pistmist palestiinlastega,
kuigi pagulaste järeltulijad elavad endiselt Liibanonis.
Konflikt on Hezbollah' ja Iisraeli vahel.
Rahvusvahelistes suhetes on siiski uus trend,
mille alustas Trump oma sloganiga "Ameerika esmalt".
Iisraeli endine peastaabiülem Gantz ütleb nüüd: "Iisrael esmalt".
Ka Hassan Nasrallah ütleb: "Liibanon esmalt".
Ta ei taha olla Iraani marionett.
Ta signaliseerib liibanonlastele, et seisab eelkõige nende huvide eest.
Kuigi talt oodatakse Iraani käskude täitmist,
ta ei tee seda tingimata.
Ligi 19 aasta vältel, pärast seda, kui Iisrael taandus Lõuna-Liibanonist,
on olnud vaid üks konflikt - 13 aasta eest.
See oli küll suur operatsioon, kuid siiski erand.
Nasrallah jälgib muide hoolega Iisraeli meediat
ja uurib Iisraeli kaitsedoktriini.
Ta on isegi möönnud, et imetleb seda.
Ta on viimastel aastatel püüdnud arendada
Iisraeli kaitsedoktriini peegelpilti.
Iisrael on öelnud, et ei tulista üksnes oma pinnaselt või õhuruumist,
vaid teeb ka maarünnakuid.
Sama teeb ka Nasrallah.
Ta plaanib okupeerida osa Galileast.
Või vähemalt ta hirmutab sellega.
Igal juhul on nende 19 aasta vältel
olnud Iisraeli ja Hezbollah vahel omavaheline heidutus,
ja uut konflikti ei pruugi tingimata niipea tulla.
Nasrallah väidab end liibanonlaseks,
aga keegi ei usu teda.
Ta on saatnud neli aastat oma vägesid Süüria sõtta,
kus ükski liibanonlane osaleda ei tahtnud.
Liibanonlased ei tahtnud sunniitidest põgenike sissevoolu
oma rahvastiku tasakaalu raputama. - Miljon põgenikku!
Aasta eest tunnistas Nasrallah oma al-Qudsi päeva kõnes,
et kõik tema rahad tulevad Iraanilt.
Ta teeb, mida Iraan käsib
Seepärast on Liibanon stabiilne.
Iraan sunnib Liibanoni stabiilsusele.
Selles stabiilsuses on vaid üks mõra.
Iraan tahab vedada Hezbollah'le täppisrakette.
See võib põhjustada ebastabiilsust.
Liibanonlased on kriisijuhtimise meistrid.
Nad on harjutanud seda 60 aastat.
Nad on pääsenud mitmetest kriisidest, kuid ühest nad ei pääse -
Iisraeli ennetavast rünnakust
Iraani toodud täppisrakettide pihta.
See on üks faktor, mis koalitsiooniliikmeid ühendab.
Nad on eri meelt mitmetes asjades,
kuid keegi neist pole sionist, ka Hariri mitte.
Kõik mõistavad hukka Iisraeli rünnakud Süüriasse
ja Hezbollah' objektide pihta.
Need ei meeldi Liibanonile.
Lisaks on maadel tülisid näiteks vee ja gaasivarude üle.
Ja kui Hariri tahab esineda Nasrallah' rivaalina,
on Iisrael selline teema, mis võib toetust koguda.
Riigid on ju vaenlased.
Asi pole vaid Hezbollah' ja Iisraeli vahelises heidutuses,
vaid Liibanoni ja Iisraeli vahelises.
Selle tähendust tulevikule tuleb täpsemalt analüüsida.
Hr Oren,
mainisite vana korda Liibanoni valitsuse moodustamisel.
Viimastel valimistel kaotas peaminister al-Hariri siiski
30 teda toetanud parlamendiliiget.
Nad hakkasid toetama Hezbollah' liitlasi
ja neid ühendusi,
kes olid ilmselgelt tema isa salamõrva taga.
Kui vabalt saab ta tegutseda sellises vaenulikus parlamendis,
et taotleda Liibanonile parimat
ning manööverdada keset Saudi Araabia ja Iraani rivaalitsemist,
mis on samuti tähtis komponent Liibanoni poliitikas?
Orvupõli pole takistuseks.
Druuside juht Walid Jumblatt pidi ühinema süürlastega,
kuigi need tapsid tema isa.
Gemayelid, Chamounid ja Frangieh'd on vahetanud pooli
vastavalt vajadusele.
Praegune president Michel Aoun oli varem liitlane
Saddam Husseini valitsetava Iraagiga,
Süüria poolt ja siis selle vastu, Hezbollah' poolt ja selle vastu.
Parlament ei oma tähtsust.
Selle liikmeid võib alati ähvardada.
Nad võib viia istungile relva ähvardusle.
Või lastakse õhku nende jalg.
Jah, kui nad vihjest aru ei saa.
Saudi Araabia ja Iraani rivaalitsemine on tõesti tähtis faktor,
nagu ka Iisraeli-Süüria võistlus 1970.-80. aastail.
On veel üks võistlus - Prantsusmaa ja USA vahel.
Prantsusmaa on olnud möödunud aastakümneil
Süürias ja Liibanonis valitsev jõud.
Tal on Hariri suhtes mõjvõimu
ja tõi ta ära Riyadhist Muhammad bin Salmani juurest.
Ameeriklased püüavad võimatut.
Asevälisminister David Hale,
kes oli mõne aasta eest Liibanoni suursaadik,
käis jaanuaris Beirutis.
Ta edastas kaks vastuolulist sõnumit.
Üks oli, et stabiilsus on tähtis majanduse, võlgade ja abiraha tõttu.
Teine oli see,
et Hezbollah' on ühiskonnaväline omakaitsevägi.
Trumpi valitsus ei taha siiski,
et Hezbollah' valitsusest välja visatakse.
Ei taheta, et Hezbollah alustaks uut võitlust valitsuse vastu.
Kõik otsivad alati töömeetodit,
kus Hezbollah' on nii sees- kui väljaspool.
Prof Frisch, praeguses valitsuses on uus tegeleane -
tervishoiuminister, kes on Hezbollah' liitlane,
kuigi pole otseselt Hezbollah' liige.
Hezbollah on majandusraskustes,
kuna USA on seadnud sanktsioone selle ja Iraani vastu.
Nüüd on ta saanud oma valdusse ministeeriumi,
mille eelarve on suuruselt riigi neljas.
Seegi võib vajadusel Hezbollah't aidata.
Kuidas saab töötada selline valitsus,
mis on niivõrd sõltuv Hezbollah' liitlastest?
Nad teavad ju, et korruptsioon
on Liibanoni poliitsüsteemi üks suurimaid väljakutseid.
Kas sinna tuleb Obamacare'i eeskujul Nasrallahcare?
Liibanonlased oskavad selliste pingetega tegeleda.
Nad kohanevad selle korruptsiooiga
ja süüdistustega, mida uus minister tekitab.
Kuigi mõned juhid räägivad nüüd korruptsiooni vastu?
Liibanoni suurim tragöödia
liibanonlaste endi sõnul on see,
et neid ei jäeta rahule.
Nad tahaksid, et Hezbollah'st saaks Liibanoni šiiitlik partei
ja et see loobuks oma relvajõududest,
mis on peaaegu ainus sõjaline jõud Liibanonis.
Nad tahaksid, et see oleks Liibanonis Liibanoni enda pärast.
Iraan kordab siiski Liibanonis
sama mudelit nagu Iraagis ja Jeemenis.
Teised ei jäta Liibanoni rahule.
Mõnes mõttes on Hezbollah just seda teinudki.
Liibanoni poliitika on sektantlik
ja just selline roll tal ongi.
Küsimus on selles,
kas šiiitide objektidele suunatakse nüüd uusi vahendeid?
Ja nüüd kui Hezbollah on valitsuses,
kas seda peetakse liigselt teatud rühmituse esindajana?
Liibanoni poliitika on ehitunud sektantliku mudeli põhjal.
Valitsuse, parlamendi ja armee võtmeametid täidetakse nende alusel.
Hezbollah ei saa vältida mudelit,
milles lepiti kokku kodusõja lõpetanud Taifi lepingus.
Aga kas Hezbollah' võib kaitsta šiiitide huve nii kaugele,
et selle relvajõud on tugevamad kui Liibanoni armee?
Oletaksin, et neid küsimusi alles käsitletakse.
Liibanonis käivad ehk huvitavad debatid selle üle,
kas Hezbollah'l tuleks võtta liibanonlikum roll,
küpseda ja Iraanist veidigi lahku lüüa?
See on veel ebaselge.
Nasrallah' esinemiste toon näib tasapisi muutuvat.
Tema karjäär võib olla lõppemas.
Me ei tea, kui terve ta on, kuid ta ei ela igavesti.
See on üleminekuaeg nii Hezbollah' ja Liibanoni jaoks.
Hr Oren, pärast 1926. a araabia revolutsiooni
taandus Prantsusmaa Süüriast, kuid jäi kohale Liibanoni.
Liibanonis on suur kristlik vähemus,
mis sõltub endiselt Prantsuse abist
relvajõududele ja haridusinstitutsioonidele.
Kuid seegi on lõhenenud Iraani küsimuse osas.
Iraan on ühelt poolt
Prantsusmaa tähtsa kaubandus- partneri Saudi Araabia vaenlane,
kuid samas sekkunud sügavale Liibanoni poliitikasse.
Kas lääneriigid võivad peatada oma toe Liibanoni armeele
Iraani mõjuvõimu tõttu?
Liibanoni armee on põhimõtteliselt jõuetu.
USA on püüdnud tugevdada
sisejulgeolekuaparaati,
kuna see on Liibanonis tähtsam kui armee,
kellel pole tõelisi vaenlasi.
Probleem on selles, et Liibanon kuulus varem Süüriale,
ja Süüria peab seda endiselt Suur-Süüria osaks,
nagu ka Palestiinat.
Mul on Liibanonist kahju.
See on väike maa, kellele on koormaks
nii palestiinlased kui ka Süüria põgenikud.
Tal on vaid kaks naaberriiki - Süüria ja Iisrael,
kes teineteisega võitlevad.
Temast on saanud kodusõdade ja välisinvasioonide näitelava.
Prantsusmaa suhtleb endiselt Iraaniga,
kuna pole taganenud tuumalepingust,
erinevalt Trumpi valitsusest.
Prantsusmaal on seega Teherani üle mõjuvõimu.
Kui eksisteerib salajane diplomaatiline kanal,
töötab see arvatavasti Prantsusmaa kaudu.
Saade hakkab lõppema. Palun viimaseid kommentaare.
Prof Frisch.
Minu meelest on tähtsaim mõõde
suhe sektantlikkuse ja välismaiste patroonide vahel.
Liibanoni eliit jääks meeleldi sektantlikuks,
kuid ilma välisriikide sekkumiseta.
Sektantlik rivaalitsemine on jõudnud uue kokkuleppeni.
Liibanoni ajaloos algab uus peatükk.
Kolm Hezbollah' ministrit on pretsedenditu.
Tagajärgi on raske ennustada. Aeg näitab.
Iisraeli ja Liibanoni vahel tõelisi vaidlusi pole.
Gaasiküsimuses muidugi vaieldakse teatud meresektori üle,
ning Liibanoni ja Iisraeli piiri teemal on tekitatud fabritseeritud tüli.
Iisrael otsustas ehitada omal pool piiri tara
ja teeb nüüd maaehitustöid seal, kus peabki.
Hezbollah tegi sellest siiski ettekäände võitluseks Iisraeli vastu.
Lähiaastail näeme, kas talle piisab üksnes relvadeta liikumise rollist.
Liibanonis lahendavad relvad rohkem kui hääled.
Aitäh, professor Frisch, hr Oren ja dr Boms!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri