Tervetuloa Jerusalem studioon!
Hamasin hallitsema Gaza -
ja Fatahin hallitsema Länsiranta -
ovat vuosia käyneet tuloksettomia sovintoneuvotteluja.
Trumpin hallinnon odotetaan paljastavan rauhanaloitteensa -
Israelin vaalien jälkeen.
Palestiinalaisten yhtenäisyys- neuvotteluiden etenemisestä -
on erilaisia käsityksiä.
Tästä keskustelevat Elhanan Miller Lähi-idän foorumista, -
analyytikkomme Amir Oren -
ja tohtori Dikla Cohen Heprealaisen yliopiston Truman-instituutista.
Herra Oren, -
mitä kuuluu palestiinalaisten keskinäisille neuvotteluille?
Mainitsitte Israelin vaalit, jotka ovat kahden kuukauden kuluttua.
Tässä on kolme osapuolta: -
kaksi palestiinalaisosapuolta ja Israel.
Tämä on yhdeksäs kerta, -
kun Israel pitää pääministeri- tai knessetvaalit, tai molemmat, -
Oslon sopimuksen jälkeen.
Useimmissa noista vaaleista -
Israelin ongelmat jommankumman palestiinalaispuolen kanssa -
ovat vaikuttaneet vaalituloksiin, -
yleensä oikeiston hyväksi.
Israelilaiset ovat näet pettyneet Oslon sopimukseen.
Nyt vaalien taas lähestyessä on ratkaisevaa, -
miten Hamas käyttäytyy Israelia kohtaan.
Pyrkiikö se jonkinlaiseen järjestelyyn, -
vai aloittaako se taas uuden kampanjan Israelia vastaan?
Ja neuvotellessa Abbasin kanssa, -
tai Fatahin palestiinalaishallinnon kanssa, -
on huomioitava kaksi presidenttiä: -
presidentti Abbas ja hänen vanhuutensa ja ehkä sairautensakin, -
ja presidentti Trump, jonka Lähi-idän visio on vielä tuntematon.
Herra Miller, viime viikon dramaattisin käänne oli -
palestiinalaispääministeri Rami Hamdallahin johtaman -
yhteishallituksen hajottaminen.
Se oli järkytys islamistijärjestö Hamasille, -
mutta se ei ollut yllätys, -
sillä Fatahin ja Hamasin välit ovat huonot.
Egyptiläiset eivät saaneet heitä edes aloittamaan sovintokeskusteluja.
Mikä siis on tämän käänteen merkitys -
jo olemassa olevien haasteiden kannalta?
Hamasin ja Fatahin konflikti on nyt pahempi kuin koskaan -
sitten Hamasin vallankaappauksen.
Se on pahentunut pahentumistaan.
Muutama viikko sitten -
palestiinalaishallinto veti pois joukkonsa Rafahin raja-asemalta, -
mikä eristi Hamasin.
Se on lakkauttanut terveydenhoitoon ja sähköön liittyviä tukia Gazalle, -
ja Gazan byrokraattien palkkoja.
Molemmat ovat päättäneet tuhota toisensa, -
mutta ne eivät pysty siihen, koska välissä on Israel.
"Tuhoaminen" kuulostaa lopulliselta, mutta politiikka muuttuu jatkuvasti.
Molemmat pitävät kuitenkin kiinni ideologioistaan -
eivätkä suostu luopumaan alueistaan, -
joten konflikti jatkuu.
Tohtori Cohen, mitä mieltä olette?
Viimeiset kymmenen vuotta on vain kierretty kehää.
Sopimuksia tehdään, -
mutta niitä ei panna toimeen.
On tehty Mekkan sopimus, Kairon sopimus, Jemenin aloite, -
mutta mitään niistä ei ole toteutettu.
Länsirantaa hallitsevan Fatahin -
ja Gazaa hallitsevan Hamasin välillä -
on liian suuria vaikeuksia.
Keskeisin kysymys on, -
mitä tapahtuu Hamasin aseille?
Säilytetäänkö Hamasin aseellinen siipi, -
vai hajotetaanko se?
Pidän sitä tärkeimpänä kysymyksenä tutkittuani viime vuosien sopimuksia.
Pääministeri Rami Hamdallah ilmoitti, että hän aikoo erota, -
ja että palestiinalaishallituksesta tulee väliaikaishallitus -
uusiin vaaleihin saakka.
Se jää palestiinalaishallinnon johtajan Mahmud Abbasin alaisuuteen.
Keskustelin siitä sekä gazalaisten että länsirantalaisten kanssa.
Molempien mukaan ydinongelma on sukujen välisten verikostojen kierre.
Sukujen väliset vihollisuudet saivat alkunsa siitä, -
kun Hamas valtasi Gazan kaistaleen.
Ne vaikeuttavat sovintopyrkimyksiä, -
koska kun joku Fatahia kannattavan perheen jäsen tappaa -
Hamasin jäsenen veljen, -
poliittisilla visioilla ei ole mitään merkitystä.
Kaikki on kiinni näistä suvuista, joista palestiinalaiset koostuvat.
Kertoisitteko siitä lisää?
Se on herkkäluontoinen asia.
Me, jotka emme kuulu palestiinalaisyhteisöön, -
suhtaudumme yksioikoisesti palestiinalaisten kansallisliikkeeseen -
ja sen uskonnolliseenkin puoleen, Hamasiin ja Islamilaiseen jihadiin.
Kuitenkin sillä, mistä puhuitte, on suuri merkitys kokonaiskuvassa.
Samanlaista vihamielisyyttä on -
Nablusin, Jeninin ja Hebronin sukujen ja klaanien välillä.
Joskus kokonaiset kaupungit, alueet tai toimialat -
joutuvat tällaisten konfliktien valtaan.
Taistelun motiivi voi olla vaikkapa tulonlähde.
Siinä ei ole kyse palestiinalaisten ja israelilaisten konfliktista, -
vaan palestiinalaisten sisäisistä konflikteista.
Niitä ei voi ratkaista ulkopuolelta, eikä ehkä sisäpuoleltakaan.
Oslon prosessin alkaessa -
eräät Fatahin jäsenet, kuten Muhammad Dahlan, -
hallitsivat Gazassa tupakka- ja öljyalaa ja osaa salakuljetuksesta.
Toiset suvut, kuten Abu Samadana, olivat joko heidän liittolaisiaan -
tai heitä vastaan, -
ja siksi he ajautuivat kilpailijan leiriin, esimerkiksi Hamasiin.
Nyt laskemme heidät Hamasiin tai Fatahiin kuuluviksi, -
mutta se on väärin.
Näin ollen, riippumatta sovintoneuvottelujen menestyksestä, -
nämä konfliktit, jotka muistuttavat 1930-luvun Chicagon jengisotia, -
jatkuvat joka tapauksessa.
Gazan kaistaletta hallitsee islamistijärjestö Hamas, -
mutta se on liittoutunut Islamilaisen jihadin kanssa.
Se on Iranin palestiinalaissuojatti.
Yhä useampi lausunto kohdistuu nyt Gazan eri klaanien suuntaan -
enemmän kuin toiselle puolelle tai Israelin suuntaan.
Miten Hamas onnistuu ylläpitämään valtaansa -
samalla kun se vuotaa verta -
sekä taloudellisessa että diplomaattisessa mielessä?
Hamas on kärsinyt kovasti arabikevään kriisistä.
Se on menettänyt kaikki arabiliittolaisensa, paitsi Qatarin, -
ja ehkä myös Turkin moraalisen tuen.
Se tarvitsee takaisin Iranin tuen.
Haastattelemani Hamas-viranomaisen mukaan -
Iranin rahoitus on palannut ennalleen.
Kun resursseista on pulaa, ideologiat usein hiipuvat.
Rahapula karkottaa -
Hamasin ja Iranin väliset sunni-šiia-erimielisyydet.
Hamasilla on Muslimiveljeskunnan ideologia.
Niin, se on sunnijärjestö.
Heti vallattuaan Gazan -
Hamas vapautti BBC:n toimittajan Alan Johnstonin -
omavaltaisen Doghmush-klaanin käsistä.
Hamas käy siis klaanisotaa, mutta sillä on silti ideologiansa.
Se on maksanut siitä kalliisti -
ensimmäisessä ja toisessa intifadassa, -
varsinkin vuoden 1996 jälkeen, -
kun Arafat ja Dahlan alkoivat pidättää massoittain Hamasin väkeä -
ja nöyryyttää heitä ajamalla heidän partansa.
Ideologiaakaan ei voi unohtaa Gazasta puhuttaessa.
Elhanan on oikeassa.
Sunnien ja šiiojen erolla ei ole merkitystä.
Islamilaista jihadia sanotaakin "pikkušiialaisuudeksi".
Yhteiset edut ratkaisevat.
Suurin huolenaihe on Iran.
Islamilaisen jihadin keskeinen merkitys tarkoittaa, -
että he ovat Iranin käsissä.
Ja heitä yhdistää halu tuhota Israel?
Tietysti, sehän on selvää.
Katsotaanpa historiasta, mihin Israel on pyrkinyt -
neuvotellessaan arabikumppaneiden kanssa palestiinalaiskysymyksestä, -
ensin Jordanian ja sitten PLO:n kanssa.
Israel on aina halunnut sitä, -
mitä Camp Davidin sopimuksessa sanotaan "vahvaksi paikallispoliisiksi".
Nyt ne ovat palestiinalaisia turvallisuusorganisaatioita.
Tarkoitus on, -
että paikallinen kumppani valvoisi ja vastustaisi niitä ryhmiä, -
jotka eivät hyväksy rauhaa Israelin kanssa.
Kun Rabin ja Arafat allekirjoittivat sopimuksensa, -
Fatahin, josta tuli palestiinalais- hallinnon päämekanismi, -
oli tarkoitus nujertaa Hamas ja Islamilainen jihad.
Arafat ei kuitenkaan tehnyt sitä tietyistä syistä.
Se oli yksi syy siihen, -
että Peres hävisi Netanjahulle vuoden 1996 vaaleissa.
Arafat myöhemmin pahoitteli sen seurauksia.
Israel neuvottelee yhä Fatahin kanssa, -
koska Israel pitää hallussaan suurta osaa Länsirannasta, -
tai ainakin sitä osaa, jota se tarvitsee turvallisuutensa vuoksi.
Gazassa on puolestaan tyhjiö -
Israelin vetäydyttyä sieltä 14 vuotta sitten.
Hamas saa kerätä siellä aseita ja valmistautua uusiin sotiin.
Hamas ei tiedä, eikä kukaan muukaan, -
mitä Israel oikeastaan haluaa.
Haluaako se neuvotella sellaisen kanssa, -
joka edustaisi kaikkia palestiinalaisia, -
jolloin sen olisi hyväksyttävä Hamas, -
vai etsiikö se veruketta kieltäytyä neuvotteluista Fatahin kanssa, -
ettei enempää maata tarvitsisi luovuttaa?
Nähdäksemme sen jäämme odottamaan Trumpin aloitetta.
Kysyisin Trumpin aloitteesta teiltä, tohtori Cohen.
Tällä viikolla Islamilainen jihad ja Hamas antoivat yhteislausunnon -
Egyptin sovintokeskustelujen jälkeen.
He sanoivat, että yhtenäisyys on kaikkien palestiinalaisryhmien etu, -
myös Länsirannalla olevien, mainitsematta Fatahia nimeltä, -
jotta he voisivat tyrmätä USA:n "vuosisadan sopimuksen".
Osoittaako tämä lausunto, -
että kaikki palestiinalaiset aikovat torjua Trumpin aloitteen, -
sekä lännen tukema palestiinalaishallinto -
että Gazan islamistijärjestöt?
"Yhteishallituksesta" puhutaan, mutta sitä ei ole olemassa.
Siihen kuuluisi vain PLO:n edustajia ja yksittäisiä henkilöitä.
He eivät tarkoita -
yhteishallitusta Hamasin tai Islamilaisen jihadin kanssa.
Se on tärkeä huomio.
Se on Hamasin ja Islamilaisen jihadin vastahallitus Gazassa.
Sen "yhteishallituksen" pääministeriksi tulee luultavasti -
nablusilainen Muhammad Shtayyeh.
Hän on entinen asuntoministeri.
On tärkeä ymmärtää, ettei se ole Hamasin ja Fatahin yhteishallitus.
Mahmud Abbas kirjoitti 1990-luvulla, kun Peres hävisi Netanjahulle, -
että hän katuu sitä, ettei integroinut Hamasia PLO:hon.
Hänen kantansa on kuitenkin muuttunut.
Nykyään hän vastustaa kiihkeästi sellaista yhteyttä -
ja yrittää kaikin voimin tuhota Hamasin.
Hän uskoo, että Hamas yrittää kaapata vallan ja salamurhata hänet.
Gazassa yritettiin hiljattain -
pääministeri Hamdallahin ja tiedustelujohtaja Farajin salamurhaa.
Nykyään Abbas haluaa tuhota Hamasin, mutta Israel estää sen.
Kuten aiemmin sanoin, Israel on näiden kahden puolen välissä.
Toistaiseksi Israel on valinnut "hajota ja hallitse" -metodin -
mielestäni oikeutetuista turvallisuussyistä -
estääkseen terrorijärjestöjen tunkeutumisen Länsirannalle.
Syy on myös poliittinen.
Israel ei halua yhtenäistä palestiinalaisvoimaa, -
koska se olisi Israelille vihamielinen.
Palestiinalaishallinnon hallintomuoto Länsirannalla -
muistuttaa Venäjän ja Ranskan hallintomuotoa.
Korkeinta toimeenpanovaltaa edustaa presidentti, -
ja pääministeri työskentelee hänelle.
Niin ei ollut silloin, kun Jasser Arafat oli presidentti, -
koska pääministeri Abbasilla oli omaa valtaa.
Abbas ei kuitenkaan suoraan haastanut häntä.
Kun Abbasista tuli presidentti, -
hän nimitti pääministereiksi lähinnä teknisesti taitavia ihmisiä.
Salam Fayyad oli menestyksekäs taloustieteilijä -
ilman poliittista pohjaa Fatahissa.
Sitten hän nimitti Rami Hamdallahin.
Tällaiset pääministerit eivät pysty tekemään muutoksia, -
vaikka haluaisivatkin.
Kabinetissa on poliittinen johto ja ministeriöissä ammattilaiset.
Ministeriöiden ammattilaisten ansiosta -
Israel voi antaa palestiinalais- hallinnon toimia Gazassakin -
ainakin palkkaamalla virkamiehiä.
Se ei kuitenkaan ole kovin vakaa järjestely.
Abbasin kerrotaan lähestyneen Salam Fayyadia uudestaan, -
mutta Fayyad esittää ehdoiksi -
palestiinalaishallinnon kansanäänestystä -
ja PLO:n avaamista.
Se olisi uhka Abbasille.
Onko palestiinalaisten yhtenäisyys illuusiota, -
vai voiko se joskus toteutua?
Sopimuksia tutkiessani havaitsin, -
että vuonna 2014 Fatahin ja Hamasin sovintosopimus oli hyvin lähellä.
Parin kuukauden kuluessa jotain meni pieleen.
Jälleen kyse oli Hamasin sotilaallisen siiven aseista -
sekä Gazassa että Länsirannalla.
Ne aseet ovat uhka ja suuri ongelma Abbasille.
Asekysymys on oire Fatahin ja Hamasin syvemmästä kiistasta, -
joka koskee sitä, miten Israelia vastaan on taisteltava.
Abbas on pannut kaiken -
poliittisen prosessin varaan.
Palestiinalaiset eivät kannata häntä, -
koska hänen saavutuksensa ovat vaatimattomat.
Hamas vaatii edelleen sotilaallisia keinoja, ja siksi sillä on aseita.
Sillä ohjelmalla Hamas voitti vuoden 2006 vaaleissa.
Jo vuonna 1988, kun PLO tunnusti Israelin, -
Hamas laati ensimmäisen peruskirjansa, -
jonka mukaan Palestiinaa ei saa jakaa, sillä se on pyhää maata.
Se kahtiajako on siis ollut olemassa jo 30 vuotta.
He kaikki vaativat yhtenäisyyttä, ei ideologian ympärille, -
vaan yhtenäisyyden itsensä takia.
Islamissa on tärkeää välttää keskinäisiä riitoja.
66 prosenttia palestiinalaisista ei kuitenkaan usko -
yhtenäisyyden mahdollisuuteen -
ramallahilaisen tohtori Shikakin kyselytutkimuksen mukaan.
Herra Oren, olen tutkinut palestiinalaisasiaa jo pitkään, -
ja vaikka jotkut pitävät minua asiantuntijana, -
en ymmärrä, kuka johtaa mitäkin, mitä kulissien takana tapahtuu, -
ja miten tämä sotku voisi edetä kohti valoisampaa tulevaisuutta.
Mitä sellaista Israelin hallitus tai Trumpin hallinto voisi nähdä, -
mitä me emme näe?
Olemme tehneet täällä osuvan yhteenvedon -
tämänhetkisestä tilanteesta.
Se on synkkä, mutta toivoa on.
Yksi, joka herättää toivoa, on Gazan Hamas-johtaja Yahiya Sinwar.
Hänet vapautettiin israelilaisvankilasta seitsemän vuotta sitten.
Hän on osoittautunut realistiseksi johtajaksi.
Hän ei tietenkään hallitse yksin, -
vaan hänen on huomioitava kollegoidensa mielipiteet.
Hän saattaa kuitenkin olla sellainen, jonka kanssa "voi tehdä bisnestä", -
kuten Reagan ja Thatcher sanoivat Gorbatshovista, -
uudenlaisesta neuvostojohtajasta.
Se, että Trump suostui Netanjahun pyynnöstä -
paljastamaan suunnitelmansa vasta vaalien jälkeen, -
osoittaa, että Israelilta vaaditaan alueluovutuksia -
ja enemmän tai vähemmän symbolisia askeleita, -
kuten Itä-Jerusalemin antamista palestiinalaisten pääkaupungiksi.
Netanjahu ei halunnut sellaista vaalien edellä.
Jos se olisi täysin Netanjahun etujen mukaista, -
se paljastettaisiin ennen vaaleja.
Muutaman kuukauden kuluttua -
Israelin hallitus ja Sinwar joutuvat käsittelemään tätä suunnitelmaa, -
mutta entä Mahmud Abbas tai hänen seuraajansa?
Seuraajia voi olla useitakin, jos edessä on valtataistelu -
tai useiden johtajien välinen vallanjako.
Egypti yrittää kovasti saada aikaan -
Fatahin ja Hamasin sovinnon.
Egypti kehottaa heitä yhdistymään -
ennen kuin neuvottelut Israelin kanssa alkavat.
Se on valmisteleva vaihe.
Tilanne näyttää synkältä.
Ennen kuin sovintoa voi kuvitellakaan, -
on nähtävä, mitä Abbasin jälkeen tapahtuu.
Emme tiedä, koska Abbasin aika päättyy.
Kaikki mahdolliset seuraajat Fatahissa voisivat ehkä tehdä yhteistyötä -
vaikkapa Sinwarin kanssa.
Dahlan, joka aikoinaan sorti Hamasin väkeä Gazassa, -
tekee nyt yhteistyötä Hamasin kanssa maanpaossa Dubaissa.
Hänen veljensä Jibril Rajoub on Hamasin korkea-arvoinen virkamies.
Vankilassa oleva Marwan Barghouti allekirjoitti sopimuksen -
Hamas-vankien kanssa.
Fatahin poliittisissa piireissäkään -
Abbasin linja ei välttämättä jatku tulevina vuosina.
Sovinto voi siis vielä joskus toteutua.
Mikä on kansainvälinen kanta Abbasin seuraajasta, -
sitten kun Abbasin aikakausi päättyy tavalla tai toisella?
Miten kansainvälinen yhteisö voisi tukea uutta johtajaa, -
jota ei voi pitää legitiiminä -
menneiden tai jopa nykyisten terroriyhteyksiensä takia?
Se riippuu niistä persoonista, jotka silloin ovat asiaan vaikuttamassa.
Tulevaisuuden Putinit ja Trumpit voivat vain päättää, -
että menneet ovat menneitä.
Kolonialismista vapautuvassa Afrikassa ja lähempänäkin -
monia kansallisia johtajia pidettiin ensin terroristeina.
Se on aivan mahdollista.
Emme vain tiedä, millainen asenne on turvallisuusjoukoilla, -
niin sanotuilla "Daytonin pataljoonilla"?
Suostuvatko he palvelemaan ketään palestiinalaisjohtajaa?
Yrittävätkö he vallankaappausta?
Neuvottelevatko he verivihollisensa Hamasin kanssa?
Vaikea tietää.
Tässä kaikki tänään.
Palaamme tähän päättymättömään aiheeseen vielä monesti.
Kiitos, herra Miller, herra Oren ja tohtori Cohen!
Kiitos katsojillekin, näkemiin tiistaihin!
Suomennos: Hannele Lehtoranta