Tere tulemast saatesse!
President Trump vestles detsembris
telefonitsi Türgi presidendi Erdoganiga
ja otsustas USA maaväed Süüriast välja viia.
Taganemisplaanis nõuab USA Türgilt vaoshoitust
USA toetatud kurdi vägedesse.
Sellest vestlevad täna
dr Eran Lerman,
Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinstituudi asejuht,
TV7 analüütik Amir Oren,
ja Ceng Sagnic, kurdi uuringute koordinaator
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskusest.
Hr Oren, mis viimasel ajal selle teema vallas on toimunud?
Alice Imedemaal oleks öelnud,
et enne tehakse otsus, pärast tehakse eeltöö.
President Trump armee ülemjuhina on teinud oma otsuse.
Tema alluvad on püüdnud otsust leevendada
ja liikuda mõõdukamas tempos
näiteks seades otsusele tingimusi.
See on väga raske,
mistõttu president Erdogan tühistas oma kohtumise
riikliku julgeoleku nõuniku John Boltoniga.
Lähis-Ida ringreisil pommitati ka Mike Pompeot küsimustega,
millele tal polnud vastuseid.
Probleemiks on, kuidas viia ellu Trumpi nägemust "Ameerika esmalt",
tuua USA väed välja ja lõpetada investeerimine
Lähis-Ida mittenaftariikidesse.
USA ei saa siiski oma liitlasi reeta.
Eelkõige poleks see taktikaliselt mõistlik.
Teiseks, siis pöörduksid USA liitlased
Venemaa ja teiste suurriikide poole.
See ongi nüüd Pompeo ja Boltoni siht.
Shanahan on kaitseministri kohusetäitja, kuni uue nimetamiseni.
USA valitsus püüab uurida,
kas 4-kuine graafik
võib kokku langeda Türgi peatsete valimistega,
mis on vähem kui 120 päeva pärast.
See oli üks põhjus 4-kuise tähtaja valimiseks.
Samuti püütakse vältida ka kurdide ja türklaste konflikte.
Jätkan tsitaadiga Imedemaa Alice'ilt:
"Huvitav ja huvitavamam."
Trumpi hiljutine märkus Twitteris
toetab selgelt meetmeid,
mis on vastuolus Türgi huvidega.
See erineb peaaegu 150-kraadiliselt
tema positsioonist varasemas vestluses Erdoganiga.
Washingtoni töömeetodid on dramaatiliselt muutunud.
Osaliselt johtub see
türklaste termini järgi varivalitsusest ehk professionaalidest, sõduritest,
riikliku julgeolekunõukogu juhtidest
ning mõnedest Boltoni ja Pompeo alluvatest välisametnikest.
Ka Kongressil on suur mõju olnud.
Pean pöördepunktiks vestlust Lindsay Grahamiga.
Ta oli pühendunud aitama
USA liitlasi ehk Süüria Demokraatlikke Vägesid.
Need on peamiselt
kurdide juhitud rühmitused.
Taustal avaldab mõju moraalne kohusetunne,
mida tunnevad USA liitlased ja samas needki,
kes ei uskunud ISISe võitu
Kubani lahinguis.
See mõjutab endiselt neid, kes lahingut mäletavad.
President Trumpi avalduse järel sotsiaalmeedias
kuulutas president Erdogan kohe oma kõnes parteile,
et Põhja-Süüria kurdi gruppide vastu, kes on tema sõnul terrorielemendid,
algab ulatuslik operatsioon.
Samuti täidab Türgi tema sõnul USA-le antud lubadust
ja jätkab võitlust ISISe vastu.
Nagu teie ja hr Oren ütlesite, ei sobinud see USA-le,
sest kurdidel olid võitluses ISISe vastu oluline roll.
See annaks neile vaid territoriaalse võidu,
kuid mitte lõplikku võitu.
President Trumpi riikliku julgeoleku nõunik John Bolton
käis Iisraelis ja Türgis
mõlemale liitlasele taandumisplaani tutvustamas.
Iisraelis rääkis ta mureteemadest, mis puudutavad iisraellasi
ja Türgis nende mureteemadest.
Iisraelis ütles Bolton, et USA ei vii oma vägesid välja Kirde-Süüriast,
enne kui Türgi kinnitab, et kurde ei rünnata.
Türklaste retoorika USA suhtes
muutus seetõttu vaenulikumaks.
Bolton ei saanudki kohtuda Erdoganiga,
vaid üksnes tolle esindajaga, kes on presidendi väimees.
Kuidas peegeldab see otsusest johtunud keerkuaid olusid?
On üks element, millega Trump algul ei arvestanud.
See on olnud oluline eriti Boltoni ja Pompeo,
isegi ameeriklaste ja ka Iisraeli perspektiivist.
Neil on moraalne kohus mitte hüljata oma liitlasi - kurde jt.
Samas, kui kurdid jäetakse üksi
vastamisi vahetu ohuga,
otsivad nad muidugi abi Süürialt ja Iraanilt.
Selle tulemusel muutub vägagi võimekas rühmitus
USA- ja läänemeelsest elemendist
taas üheks osaks Iraani plaanis
ehitada strateegiline sild Teherani ja Vahemere vahele.
Strateegiliselt ei tohiks kurde üksi jätta,
kuna siis ühineksid nad
Iisraeli, USA ja Saudi Araabia vaenlastega.
President Obama viga oli jätta Lähis-Itta vaakum,
mille täitsid Venemaa ja Iraan.
Hr Sagnic, Kirde-Süüria kurdid kogesid õigustatult,
et see otsus hülgas nad.
Ometi oli Washington lubanud seda mitte teha.
Kurdid ei läinud ise oma huve kaitsma,
vaid enamik neist alustas kohe
Venemaa vahendusel läbirääkimisi Damaskusega
Assadi valitsuse kontrolli võimaliku taastamise teemal
kurdide valitsetavaile aladele.
Kas see ei ohusta USA algset eesmärki
tõrjuda Iraani mõju piirkonnas,
mis joondub Assadi valitsusega?
Trumpi otsus taanduda Süüriast
üllatas lisaks kurdidele ka teisi.
Saame näha,
mis Kirde-Süürias järgmiseks juhtub.
Nagu Eran mainis, teame,
et Ameerika "varivalitsus"
õhutas kurde Assadi valitsusega kõnelusi alustama,
et piire kaitsta.
Ma ei usu, et Türgi alustaks lähiajal ulatuslikku sissetungi,
kui Türgi ei otsusta seda strateegilistel põhjustel teha.
Kuigi Türgi armee on juba piiril valmis ja ootab käsku?
Ulatusliku sissetungi puhul peaks Türgi võitlema
ca 300-400 km pikal piiril.
See oleks äärmiselt keeruline.
Türgi on vastamisi ca 60-70 000- pealise kogenud militantide armeega.
Arvan, et alguses kavandas Türgi suurt operatsiooni.
Türgi strateegia oli USA väed Türgi poole tuua,
et väheneks vastaste armee toetus
ja vähemalt mingil rindel saaks jagada luureinfot.
Türgi saaks USA abil valmistuda paremini vastaste rünnakuteks.
Seda ei juhtunud. Trumpi otsus üllatas Türgit.
Keegi ei tahtnud, et USA taanduks
ilma kellegagi koordineerimata.
Kirde-Süüria kurdi võitlejad
on hoidnud tagavärava alati lahti nn idaleeri suunas
ehk Süüriale ja Venemaale.
On siiski huvitav,
et Venemaa ei eelista leppimist SDF ja režiimi vahel
Süüria režiimi peatamisele.
Kõnelustel Süüria Demokraatlikke Jõudude (SDF) ja režiimi vahel
ei arutata režiimi täieliku kontrolli taastamist kurdi aladel,
vaid armee paigutamist piirile
Manbijist kuni Iraagi piirini.
Sellega tahetakse ära hoida Türgi rünnakuid,
milles on SDF teatel juba põhimõtteliselt kokku lepitud.
Ka Türgi välisminister Mevlüt Çavuşoğlu
palus Iraanil ja Venemaal Türgiga ühineda,
et kurdide vastu parameetrijoont moodustada.
Kas olukord kulmineerub
või usute, et need on vaid tühi retoorika?
See pole tühi retoorika. Asi on Süüria kriisi saatuses.
Mingi suurvõim peab sekkuma Süüria olukorda.
Ma ei nimeta neid supervõimudeks,
aga kas USA või Venemaa peab sekkuma Süüria olukorda.
Türgi tahaks USAd enda poolele
oma tegevuses Süüria relvastatud rühmituste vastu.
Vahel tuleks teha koostööd ka Venemaaga.
Kahtlen väga Venemaa koostöövalmiduses Türgiga.
Türgi suudab hetkel teha sõjalisi operatsioone
üksnes Manbijis ja Iraani piiril
ning ehk ka Kobane kandis.
Lähiajal pole oodata ulatuslikku invasiooni
Manbijist Iraagi piirile.
Hr Oren?
Tasub tähele panna, et see järgib president Trumpi visiooni
vältida osalust uutes sõdades.
Ta taandub ka kõigist konfliktidest, mis eelkäijad talle jätnud on.
Ta tahab siiski tõestada oma väidet,
et on võitnud ISISe.
99 protsenti tööst on juba tehtud.
Ta ei taha alustada sõdu NATO-riikide, Türgi vastu.
Vestlesime sellest ka siin,
et ei tasu oma liitlasi petta.
Kuidas seda nüüd parandada?
Vägede väljaviimine on taktikaline käik.
Piirkonnas on endiselt rohkesti muid USA vägesid,
nagu mereväed, kes võivad asemele astuda.
USA roll on muutunud osalejast aitajaks.
Lisaks palub USA mõõdukust nii kurdidelt kui türklastelt.
Nõudsime ka kurdidelt garantiisid selle kohta,
et nad ei ühineks Türgi kurdidega,
et terrorirünnakuid teha.
Suursaadik James Jeffrey juhib parasjagu
pooltevahelisi kõnelusi. Ehk leitakse mingi lahendus.
Seda oleks tulnud teha enne vägede väljaviimise otsust,
kuid nad püüavad vähemalt midagi päästa.
Kui vaatame Süüria olukorrast kaugemale
ja sellele, mida on öelnud välisminister Mattis ... Vabandust?
Vabandust, välisminister Pompeo.
Pompeo ütles, et kuigi armee taandub,
on neil kaasaegne lennuväli
ja nad on valmis koostööks õhurünnakuis ISISe objektide vastu.
6. laevastik Vahemerelt ei lahku ja Pärsia lahele saabub 5. laevastik.
USA ümbritseb piirkonna ressurssidega,
mis on suuremad kui 2000 sõdurit.
Kuivõrd on tegu nii vägede väljaviimisega,
kuid samas üsna võimsa sõjalise jõu koondamisega?
Sa peaaegu veensid mind oma seletusega.
Rõhuasetus on sõnal 'peaaegu'.
Esiteks, miks oli piirkonnas 2000 sõdurit, kui neid poleks vajatud?
Miks nad seal sinnani olid,
kui see ei vähenda USA mõju piirkonnas?
Kõik piirkonnas peavad midagi õppima.
Mäletame, kuidas 1983.-84. a
pommitas USA laevastik Beirutis sihtmärke.
Sellest õppisime, et USA-l pole vastupidavust.
Selle võib siduda ka sisepoliitikaga.
Ütlesid varem, et Obama tegi taganedes vea.
Obama kampaania oli siiski täiesti vastupidine George W. Bushi omale.
Ta ei saanud jätkata aasta aasta järel oma eelkäijate jalajälgedes.
Kui Iraagi olukord oli tema meelest rahunenud,
teatas ta vägede väljaviimisest.
Piirkonda jäi väesalku, kuid muudeti kampaania nime.
Kõik on siiski õppust võtnud.
USA tuli kohale konkreetse operatsiooni ajaks.
Nad tahavad koju minna ja lasta kohalikel "musta tööd" teha.
Kuna Türgi, Iraan ja Iisrael Lähis-Idast ei kao,
peavad nad vastutust kandma.
Ka Venemaa peab Süüria konflikti järellainetes vastutuse võtma.
Dr Lerman, kas asi on vastutuse jagamises?
Trumpi eesmärk on algusest peale olnud luua seis,
kus kohalikud on sunnitud rohkem vastutust kandma.
Nii kaob USA-l vajadus seda oma vägede abil teha.
See on Trumpi filosoofia.
Ta mängib tehingumänge.
"Ajame Saudi Araabia, Türgi ja Iisraeli,
kes on kõik teatud mõttes meie sõbrad,
tegema, mida nad varem ei tahtnud,
kui USA põhikoormat kandis." Selline on Trumpi mõtteviis.
Muidugi tuli seda täpsustada.
Kui enamik Süüriast oleks selle tõttu Iraani kätte langenud,
oleks see halb olnud,
seda nii Iisraeli kui USA liitlase Saudi Araabia perspektiivist.
Minu meelest ka Venemaa seisukohast?
On huvitav,
et Venemaagi modifitseerib oma osalust selles osas,
kui kaugele lastakse Iraanil end oma huvide vastaselt vedada.
Tekib küsimus, miks võtab Iisraeli valitsus,
armee peastaabiülema ja peaministri kaudu avalikult
varasemast suurema vastutuse tegevuse eest Süürias?
See räägib samal ajal Venemaale,
et too Iraanist kaugemale hoiaks,
või muidu kannatab Venemaa klient Assad.
Saudi Araabiale ja teistele Lähis-Ida riikidele,
kes peavad Iisraeli strateegiliseks partneriks
Iraani raketirünnakute vastu Saudi Araabias, räägib see,
et Iisrael on usaldusväärne partner selles konfliktis
ja tal on vastupidavust. Iisrael on ja jääb Lähis-Itta
ja suudab peatada Iraani pealetungi.
Hr Sagnic, kui vaatame kurdide reaktsioone olukorrale
ja USA lubadusi toetuse jätkamisest kurdi jõududele,
vähemalt õhujõudude kaudu,
kas usute, et kurdid ei taha ameeriklasi usaldada,
vaid tahavad jätkata leppimiskõnelusi Damaskusega?
Taganemisteed enam pole, kui Assadi valitsuse ja Venemaaga
kokkuleppele jõutakse.
Nad peaksid vältima provokatsioone
Iraani ja Türgi aadressil.
Siit enam tagasiteed pole,
isegi kui USA oma vägesid Kirde-Süüriast välja ei viiks.
Süüria kurdid teavad, et neil pole nii suurt strateegilist tähtsust
kui Loode-Süüria väikestel naftaväljadel
või Süüria ja Türgi piiridel.
Kui Türgi oleks valmis ründama 300 km pikkusel piiril
Süüria relvastatud jõude, poleks kahtlustki,
et USA ei hülgaks Loode-Süüria kurde.
Nende asemele tuleks NATO-riik Türgi ja kurdid teavad seda.
Süüria olukorral on olnud suur mõju kurdide poliitikale ja diplomaatiale.
Kurdidel on nüüd ka varasemast realistlikum arusaam
oma strateegilisest positsioonist,
mille suurriigid, eriti USA väga kergelt ohvriks tooksid.
Kokkuvõtlikult -
Damaskuse ja kurdide läbirääkimistest enam tagasiteed pole.
See on olnud kurdidele ka väga õnnestunud katse.
Nad pole loobunud oma lääne- meelsest, sekulaarsest nägemusest,
kuigi lääneriigid on neid "reetnud".
Nende kõnelustel Assadi ja oletatavasti ka Iraaniga
pole jõutud veel mingisugusele ideoloogilisele teineteisemõistmisele.
Kurdid on endiselt lääneriikide liitlased.
Usun, et lääneriigid usaldavad rohkem kurde.
Ma ei usu, et veel eksisteeriksid kunagised Sykes-Picot' piirid.
Hr Oren?
USA frustreerub, kui peab korraga
mitmete mängijatega võitlema.
Nad tahavad võidelda korraga
vaid ühe vastasega,
näiteks Venemaa, või hiljem ehk Hiinaga.
Süüria olukord on siiski keeruline,
kuna seal on mängus lausa 8 eri tahku.
USA tahab asjad kokku pakkida ja koju minna.
President Trumpi ei saa selles süüdistada,
sest piirkonna 2000 USA sõdurit võivad olla koormaks, mitte eeliseks.
Kui nende vastu peaks tehtama terrorirünnak,
kus hukkuks kümneid ja nad toodaks koju kirstudes,
süüdistataks selles Trumpi, sõltumata sellele eelnenud oludest.
Nii on juhtunud ka Liibüas ja Tšaadis.
President Trump teeb juba plaane 2020. a valimiskampaaniaks.
Talle on tähtsam realiseerida oma valimislubadused
ja tema enda nägemus.
Viitan Trumpi telefonivestlusele Erdoganiga,
kus ta andis Türgile ja kellele tahes loa minna Süüriasse
ja teha, mida süda soovib.
Nad peaksid siiski kompenseerima USA kohalolu.
Tuleb loota, et sinna jääb tahk, kes sekkub olukorda.
Kui keegi otsustab Süüriasse minna, peab ta seda korralikult tegema.
Saateaeg on otsakorral. Viimased laused palun.
Olge hea, dr Lerman.
Trumpi otsuse järel
usun endiselt, et Süüria Demokraatlikud Jõud
ja Lääne-Kurdistani olukorras on lootust.
USA jätkab toetust, isegi kui selleks peab Türgile survet avaldama.
Kui kurde varustada ja relvastada, suudavad nad end kaitsta.
Hr Sagnic?
Usun samuti, et Kirde-Süüria kurdide projekt jääb,
isegi kui seda peaks kaitsma Assadi režiim.
Assadi kontrolli taastamine Kirde-Süürias
tagaks piirkonnas rohkem kui 60 000 läänemeelse sõduri kohalolu,
keda saab kaitses ära kasutada.
Järgmiseks tuleb lahendada Edela-Süüria olukord.
Rahutuskolded on Al Tanf, Jordaania, Iisrael
ja druuside linn Suwayda.
Piirkonda jäämine on USA huvides.
Aitäh, dr Lerman, hr Oren ja hr Sagnic.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri