Tere tulemast saatesse!
Iisraelis toimuvad 9. aprillil
erakorralised valimised,
seitse kuud enne ettenähtud tähtaega.
Iisraelis muutuvad toetusnumbrid kiiresti,
nii et riigi tulevane juhtkond pole veel selge.
Täna selgitame parteide ja poliitikute debattide tagamaid.
Tere tulemast, Elhanan Miller Lähis-Ida Foorumist,
TV7 analüütik Amir Oren
ja professor Zeev Hanin, Lähis-Ida ja Venemaa ekspert
Bar Ilani ja Arieli Ülikoolidest.
Hr Oren, tutvustage palun valimiste peamisi osalejaid.
Iisraeli parlamendis Knessetis on 120 kohta.
Rahvasaadikud valitakse
üleriigilistest nimekirjadest.
Nad pole maakondade esindajad.
Iga valija hääletab teatud nimekirja,
mille juht taotleb peaministrikohta, et valitsust moodustada.
Valitsuse moodustamiseks on Knessetis vaja vähemalt 61 kohta.
Netanyahul on see õnnestunud kolmedel viimastel valimistel,
aastail 2009, 2013 ja 2015.
Knesset valitakse neljaks aastaks,
nii et valimised toimuksid igal juhul tänavu.
Need pidid toimuma novembris,
kuid Netanyahu kuulutas välja erakorralised valimised 9. aprilliks.
Muutus pole dramaatiline.
Igal juhul oleks ees oodanud valimishooaeg.
Millised on valimisteemad?
Esmalt julgeolek seoses Hezbollah'ga põhjas
ja Hamasiga lõunas.
On majanduse ja heaoluga seotud teemasid,
kuid keskseim näib olevat
korruptsioonisüüdistus Netanyahu vastu.
Talle võidakse esitada süüdistus juba enne valimisi.
Sellele keskenduvadki Netanyahu ja tema kriitikute debatid.
Hr Miller, mõned usuvad,
et Iisraeli riigi edu johtub Jumala hoolitsusest,
kuid samas peetakse põhjuseks sedagi,
et riigis pole kunagi olnud enamusvalitsust.
Riik on olnud stabiilne, sest võim on jagunenud
parlamentaarse demokraatia järgi mitme partei vahel.
Lisaks on Iisraelis tugev kohtusüsteem.
Selle tulemusel on valitsused järginud eri suundi
ja see aeglustab mitmeid protsesse, kuid tervikpilt on stabiilsem.
Valimised toodi ettepoole,
sest vähemusvalitsusel on hetkel vaid nood 61 kohta,
mida on vaja valitsuse funktsioneerimiseks.
Kas taotletakse rohkem kohti või milles on asi?
Neil valimistel võisteldakse pigem populaarsuse
kui praktiliste küsimuste pärast.
Vasaktiib ei nõua
kõnelusi palestiinlasetga.
Majandusasjades peetakse Netanyahu valitsuse poliitikat
teistes riikides vägagi sotsialistlikuks.
On tõstetud miinimumpalka ja toetatud eluasemekulusid.
Juhte mõõdetakse nüüd rahva toetuse ja väljendusoskuse põhjal.
Otsustav on, millise mulje nad endast meedias jätavad
ja millist turvatunnet nad tekitavad.
Tsenter on praegu suur.
Ebamäärases tsentris tiirlevad kümned kohad.
Liidud sünnivad ja hajuvad.
Praegune peaminister on vastamisi kolme juurdlusega,
ja me ei tea, kuhu need viivad.
Hetkel on veel palju tundmatuid faktoreid.
Mul on tugev déjà vu tunne.
Nägime sama 2006. a.
Ka siis ei suutnud vasaktiib
parempoolse valitsusega võistelda,
vaid lahendus tuli tsentrist.
Taas ja taas räägitakse Iisraelis
uuest ja tugevast tsentristlikukst võimuparteist
nagu Kadima.
Sel polnud siiski juhti, kui Ariel Sharon koomasse vajus.
Juhikandidaate tuli nii parem- kui vasaktiivast.
Samuti on huvitav, et ka toona
polnud rahvastikusektorite vahelised küsimused otsustavad,
nagu mõne kuu eest maakondlikel valimistel.
Seepärast on usulis-kultuurilis- poliitilised rühmitused
kaotanud viimastel ajal oma tähtsust,
näiteks usulised sionistid ja vana Mappai...
Ehk David Ben Gurioni vana Tööpartei.
Jah, see oli Tööpartei juurtest juba lahti irdunud
ja otsib uut poliitilist kodu vasaktsentrist.
Sama toimub ka nüüd ja vastuvõtjaid piisab.
Ja lõpetuseks on ka endisest NSVL-ist tulnud,
kelle tähtsus pole olnud suur pärast 2009. a,
kuid kellel on nüüd 17-18 kohta.
Nad võivad kergesti poliitilist tasakaalu muuta.
Nad moodustavad kaheksandiku kogu riigist.
Jah, ja kui arvestada
uue immigratsioonilainega endise NSVL aladelt,
tulevad valimised huvitavad.
Arvamusküsitluste järgi
saaks peaminister Netanyahu partei praegu ca 30 kohta.
Nagu hr Miller ütles, on mängus uus tsentristlik partei,
mida juhib kaitsejõudude endine peastaabiülem
kindralleitnant reservis Benny Gantz.
Kas ta kihutab tormijooksuga valitsusse,
või suundub ta opositsiooni?
See on Iisraeli poliitika paradoks.
Väikeparteide killustatuse tõttu
muudeti ca 25 aasta eest Iisraelis seadust.
Peaminister valiti eraldi valimistel,
Knesseti valimistest lahus.
Seda juhtus siiski vaid kolm korda - aastail 1996, 1999 ja 2003.
Ja 2001.
2003. a naasti vana süsteemi juurde.
Nüüd on hääletajaile siiski tähtsam isiksus
kui partei või programm.
Seepärast võib poliitiliselt kogenematu kindral Gantzi sarnane isik,
kes jäi nelja aasta eest pensionile
ja kelle nägemust veel ei tunta,
saada küsitlustel 15-17 kohta.
Ta pole isegi rääkinud, kes tema nimekirja veel kuuluvad
ja milline on tema programm.
On ka teisi selliseid juhtumeid, kuid väiksemate numbritega,
arvamusküsitlustes siis, mitte tegelikkuses.
Poliitikasse on tulnud uusi nägusid, kes saaksid rohkelt kohti
ja võiksid muuta võimutasakaalu.
Vimati juhtus see üleeelmistel valimistel,
kui populaarne ajakirjanik Yair Lapid võitis vastu ootusi 19 kohta.
Tema parteist sai suurim opositsioonipartei.
Toona sai temast majandusminister.
Hiljem Netanyahu vallandas ta ja ta asus opositsiooni juhtima.
See üksnes näitab, nagu professor Hanin ütles,
et ei piisa lihstalt suurest häältearvust.
Kadima juht Tsipi Livni sai 2009. aastal
Netanyahust rohkem hääli.
Iisraelis on siiski Ameerika stiilis valijamehed.
Iisraelis valivad vaid ühinenud parteijuhid
endi seast pärast valimisi valitsuse moodustaja.
Toona sai Netanyahu enda taha rohkem toetajaid
ja ületas 61 koha piiri,
kuigi Livni sai valimistel 28 kohta ja Netanyahu 27.
Netanyahu Likudil on nüüd 30 kohta,
mida peegeldavad arvamusküsitlused.
See on siiski vaid neljandik Knesseti kohtadest.
Ta sõltub seega mitmetest väiksematest parteidest,
kel on vahel vastandlikud programmid.
Osa religioossetest ja sekulaarsetest parteidest
ei mahu ühe katuse alla.
Ainus võimalik kompromiss on status quo.
Mõlemad muudavad asju vastandlikus suunas.
Me pole veel rääkinud Araablaste Ühendnimekirjast,
mis on praeguses Knessetis suuruselt kolmas partei.
Vasaktiib hakkab mõistma, et on sügavas krisiis.
Nad ei jää Iisraelis ellu ilma araablastest liitlasteta.
Seni on see olnud võimatu,
kuna araabia nimekirjas on olnud tuliselt natsionalistlik Balad.
Juudid mäletavad Knesseti liikmeid nagu Zoabi ja Zahalka.
Mõlemad on nüüd lubanud siiski valimistelt kõrvale jääda.
Selle juhatus muutub mõõdukamaks Ayman Odehi suunas.
Samas on tõusmas uus araablaste partei,
mis keskendub ühiskondlikele asjadele,
mille araabia nimekiri on jätnud tähelepanuta.
See samastub pigem Läänekalda ja Gaza palestiinlastega.
Ning rõhutab palestiinlaste ja Iisraeli konflikti.
Iisraeli araabia rahvastik näib sellest teemast tüdinud olevat.
Araablaste leer võib seega jaguneda,
kuid sionistlik vasaktiib peab ehk kaaluma ajaloolist liitu
araabia parteidega.
Araablased võivad saada ka kolmanda partei,
nimelt araabia kristlaste partei.
Selle poolt võivad hääletada isegi paljud juudid,
sest see tähendaks osale araablastele identiteedi muutust.
Nad ei kuulu traditsioonilisse "mittesüstemaatilisse opositsiooni",
nagu ütles üks mu kolleeg.
Nad esindaksid legitiimse opositsioonina
Iisraeli araabia vähemust, mitte araabia enamust
selles arusaamatus fenomenis, mida kutsutakse Iisraeli riigiks.
Tahaksin meenutada 2013. a valimisi.
Oli huvitav näha esimest korda,
kuidas araablaste ja Iisraeli konflikt tõugati poliitika ääremaadele.
Rahvas rääkis ühiskondlikest ja majandusküsimustest.
Pärast 2011. a meeleavaldusi.
Konservatiivide blokki kuuluvad Likud ja Israel Beiteinu,
ning tsentristide-liberaalide blokki religioossed parteid,
Juudi Kodu ja Lapidi Yesh Atid, majandusliberaalne tsentripartei.
Vasakopositisiooni oli tulemas usulis-sotsialistlik kombinatsioon,
ultraortodoksid ja Tööpartei.
Kui araablaste ja Iisraeli konflikt kõrvale jätta,
on tulemuseks brittide stiilis kooslus:
konservatiivid, liberaalid, sotsialistid ja Tööpartei.
Kuid õnneks või õnnetuseks on meil araablaste ja Iisraeli konflikt.
Mõlema bloki esindajad
võivad olla eri meelt 120 teemal, sama palju kui Knessetis on kohti,
kuid nüüd on tähtsam see, mis neid ühendab.
On juriidiliselt võimalik, kuid mitte kindel,
et Ülemkohus ei luba Netanyahul
valitsust moodustada,
kui talle süüdistus esitatakse.
Iisraeli seaduse järgi on väga raske võimulolevat peaministrit vallandada
kohtumenetluse ajal,
kuid mitte siis, kui moodustatakse valitsust.
See võimalus on peaaegu olematu.
Jah, aga valimisteni on veel kolm kuud.
Praegu on valimised rahvahääletus Netanyahu teemal.
On Netanyahu blokk ja Netanyahu vastaste blokk.
Netanyahu vastasel blokil pole veel juhti.
Kõik sinna kuuluvate parteide juhid
kuulutavad end ainuvõimaluks blokijuhiks.
Nad ei taha teha koostööd,
kuna nende meelest on vaid Lapid, Gantz või Avi Gabbai,
nõrgenenud Tööpartei juht,
ainsad pädevad blokijuhid.
Valimiste lähenedes näeme arvamusküsitlustes,
kui suured on lõhed nende parteide vahel.
Nad peavad ühinema,
et keegi neist võiks astuda Likudi Netanyahu asemele.
Meedias võrreldakse olukorda USA vahevalimistega.
Kõik teavad, kes on president/peaminister,
kuid küsimus on selles, milline on Kongress/Knesset.
Huvitavad perspektiivid teil mõlemal!
Hr Miller,
enamik iisraellasi usub Netanyahu jätkamist peaministrina,
kuid tema nägemus sõltub koalitsioonipartnereist,
ja see on valimiste põhiteema.
kas nad veavad teda paremale või vasakule,
ja kas nad keskenduvad sise- või rahvusvahelistele teemadele?
Kui stabiilset valitsust Netanyahu taotleb?
Laiem valitsus on talle alati parem,
kuid kas ta suudab neis tingimustes juhtida valitsust,
mis looks stabiilsust keset kõiki neid väljakutseid?
Võimalik süüdistus on suur probleem,
kuid vastasel juhul ta suudaks seda.
Vaid Moshe Ya'alon on keeldunud Netanyahu valitsusse tulemast,
kuid tema toetus pole hetkel suur.
Kõik teised võiksid Netanyahu valitsusse tulla.
Huvitav pööre on
Shakedi ja Bennetti lahkumine Juudi Kodust.
See heidab kinda vanale arusaamale,
et maaalade ühendamist toetavad vaid religioossed või asunikud.
Selle uue bloki poolt hääletavad nüüd paljud teisedki.
Osa Likudist võib ühineda selle uue parteiga.
Paljud, kes ei kuulu sellesse rahvastikurühma,
on omandanud nende narratiivi.
See tekitab taas küsimuse, mis on Iisraeli paremtiib.
Naasen taas aastasse 2006.
Iisraelis on nüüd samasugused meeleolud,
kui pärast Gaza loovutamist
enne Teist Liibanoni sõda,
või esimest Iraani-Iisraeli sõda, naug tänapäeval öeldakse.
Paljud usuvad, et otsustavaks saab mõni tsentripartei
ning parem- ja vasaktiib on selle pärast mures.
Kas naaseme poolliberaalsesse demokraatiasse,
nagu oli vana Mappai ja Tööpartei ajal?
Tööpartei toetas toona laienemist.
Asunikud kuulusid Tööparteisse.
Kui Likud võtab ametlikult omaks Trumpi "sajandi tehingu",
mis nõudvat Iisraelilt suuri mööndusi,
saab Likudist ehk uus Kadima,
ja see uus partei, Uus Paremtiib, on nagu vana, 2006. a Likud.
See saab sama palju kohti, 28―30, mida arvas saavat Kadima.
Likud sai toona 12,
ja ma ei usu, et Bennett ja Shaked rohkem saaksid.
Samas püütakse luua tsentrisse
mingit alternatiivi tsentristlikule Likudile.
Nagu kolleegidki arvavad, vaevalt see õnnestub.
Hr Oren, võrreldes viimaste valimistega,
on poliitilises süsteemis toimunud palju muutusi.
Paljud vaatajad on ilmselt segaduses.
See on mõistetav,
sest paljud iisraellasedki imestavad, keda hääletada.
Arvamusküsitlused näitavad, nagu hr Miller ütles,
et nüüd hääletatakse kandidaatide isikliku populaarsuse põhjal,
mitte nende seisukohtade põhjal. Kuhu me suundume?
Värskus kaob kiiresti.
Viimati oli Moshe Kahlon uue partei juht,
kes dikteeris nimekirja koostamist.
Paljud tema partnereist on läinud Tööparteisse
või Likudi.
Nüüd on ta vana nägu.
Sellest uuest ilmingust ollakse väsinud.
Peagi näeme ehk taas uusi tähelende.
Üks probleem on valimiskünnis.
Vaja on ca 100 000 häält ...
130 000, kahjuks.
Partei, kes ei saa nelja kohta, kaotab kõik hääled.
Kes siis kaotavad?
Kas paremtiib, kus väikeparteide hääled kaotatakse
ja sellest lõikab kasu vasaktiib
või vastupidi?
Seda teame alles siis, kui hääled on loetud.
Varasemale küsimusele viidates -
Iisraelil pole praegu aktiivset suunda, vaid ta reageerib lihtsalt toimuvale.
Kui Trump teeb algatuse "sajandi tehinguga",
peab Iisrael sellele vastama
ja valitsusjuht vajab toeks rahvuslikku ühtsuskabinetti.
Üksnes parem- või vasakvalitsus hakkama ei saa.
Nüüdispoliitika on paljuski meedia käes.
Neil poliitikute missivalimistel
saab paremini hakkama isikupära ja suhteoskusega
kui asjalike teemadega.
Tsentriparteid tutvustavad oma ridades
Iisraeli kõigi identiteedigruppide esindajaid,
et paberil hea välja näha.
Nii juhitakse tähelepanu tsentristlikule sõnumile,
sellisele nagu on püüdnud tutvustada Lapid.
Mitteideoloogilisi hääletajaid on siiski piiratud hulk,
nii et tsenter peab liite sõlmima.
Ääreparteid peavad määratlema end nii hästi,
et saaksid ülejäänud hääled.
Nüüd käivad valimiste eelkampaaniad.
Need, kes pettuvad oma nimekirjakohas,
ei tegutse väga aktiivselt enam tegelike valimiste ajal.
Olukord võib muutuda, kui nad ei inspireeri enam toetajaid.
Professor Hanin, segadust on praegu peaaegu kõikides parteides.
Segadust pole vaid religioossetes parteides,
ultraortodokside seas, kes saavad alati oma sektoriosa.
Kuidas mõjutab see segadus tulevast valitsust?
Öeldakse, et rahvastikusektoreisse jagunenud poliitika teeb comebacki,
kuid see pole endine.
Sellest on saanud peavoolipoliitika.
Yesh Atid on jõudnud teiste rahvastikurühmadeni
ning religioossed sionistid Bennett ja Shaked püüdlevad sekulaarseid.
Vene parteid lähenevad meeleheitlikult teistele sektoritele.
Olukorra arengut on huvitav jälgida.
See on parandusliikumise aeg
pärast Sharoni poliitsüsteemi eksperimente.
Oleme naasmas kahe-bloki-süsteemi.
Paremtiiva ja religioosse hääletajaskonna vahel
on kattuvusi.
Paljud, kes ei järgi judaismi,
tunnevad traditsioonide tõmmet.
Vasaktiivas on aga väga vähe religioosseid.
Nii viivad usuparteid mingi hulga hääli paremtiivalt.
Paremtiiva väljakutseks on hoida nad oma koalitsioonis.
Kui nad ei pääse 61 koha künnisele,
lähevad usuparteid vasaktsentristlikusse blokki.
On huvitav näha, mis saab, kui Netanyahu mängust väljas on.
Likud ja Tööpartei on teineteise peegelpildid.
Likudil on tugev juht, kuid praegu nõrk liikmeskond.
Kui Netanyahu lahkub, kas nüüd või hiljem,
jääb Likudi juhivaakum, mida on raske täita.
Tööparteil on aga krooniline juhiprobleem,
kuid liikmete populaarsus on kasvanud.
Tööpartei võib tõusta, kui leiab hea juhi.
See on tänaseks kõik.
Oleme sama suures segaduses, kui saate alguseski,
kuid meil on veel 9. aprilli valimistepäevani aega.
Aitäh, hr Miller, hr Oren ja professor Hanin!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri