Tere tulemast saatesse!
Tuntuimad islamiühendused,
nagu al-Qaeda ja ISIS oma harudega,
paistavad viimasel ajal nõrgenenud olevat.
Lääne luureagentuurid hoiatavad siiski,
et võitlus äärmusrühmituste vastu pole lõppenud.
Islamistlike rühmituste džihaadist Lääne vastu vestlevad
Elhanan Miller Regionaalse Mõtlemise Foorumist,
TV7 analüütik Amir Oren
ja dr Nir Boms,
Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Strateegiauuringute Keskusest.
Hr Oren, kas räägiksite radikaalse islami ohtudest Läänele?
Me kõik mäletame
seda saatuslikku teisipäeva 11. septembril, 2001. a.
See muutis kõik.
Toona nähti 3000 inimohvrit
tulevikuennustusena.
Lääs siiski mobiliseerus võitlusse
džihadistlike rühmituste vastu, seda ka agressiivselt,
ja muutis ehk ka oma taktikat.
Seepärast polnud järgmised 17 aastat nii pahaendelised.
Näib, et viimase kolme aasta jooksul,
pärast seda, kui Araabia poolsaare ja Mesopotaamia al-Qaeda
ning teised muundasid end ISISeks,
mis vallutas suuri alu Iraagis ja Süürias,
on vasturünnak suuri võite saavutanud.
ISISe kantse on järel veel väikestes regioonides
Süüria ja Iraagi vahel Eufratist idas.
Võitlus on kõike muud kui möödas. See ei lõpe ehk kunagi.
Afganistan, esimene maa,
kuhu USA läks võitlema al-Qaeda
ja seda võõrustava Talebani vastu,
on naasnud globaalsesse džihaadi, kuigi mitte valitsuse korraldusel.
Seal on Haqqani võrgustik ja teisi al-Qaeda osi,
kes ei võitle üksnes ameeriklaste vastu,
vaid värbavad inimesi ka Afganistani julgeolekujõududest.
Seejärel on veel virtuaalne kalifaat. Läänel seega tööd jagub.
Rääkimata välismaiste võitlejate kojunaasmisest.
Islamismi ilming on Lähis-Ida rõhumisrežiimide kõrvalprodukt.
Seni, kuni eksisteerivad need režiimid, levib Lähis-Idas ka see ilming.
Pole juhus,
et nood liikumised on olnud edukad
marginaalsetes araabia piirkondades
Põhja-Siinail ja Põhja-Iraagis.
Neil aladel on rahvas rahulolematu
ja Saudi Araabia vahhabism on sinna radikaalset ideoloogiat levitanud.
Seni, kuni araabiamaailm selle legitiimsuskriisi all kannatab
ja rahvas tunneb, et neid rõhutakse ega kuulata,
väljendavad nad end islamismi kaudu.
Armeed võivad selle ilmingu lahinguväljal küll võita,
kuid motivatsioon säilib,
ja see viib tegudeni Lähis-Idas ning üha rohkem ka Euroopas.
Väidaksin sellele mõttele vastu, eriti seoses välisvõitlejatega.
Dr Boms, välisvõitlejad tulevad lääneriikidest,
Euroopast, USAst, aga ka Austraaliast ja Aafrikast.
Need on heaoluriigid,
kuid nende islamistlikku ideoloogiat õhutab mingil määral see,
et nad kogevad end väljaspool kohalikke traditsioone ja uskumusi.
Kas see motiveerib neid ühinema
moslemimaailma džihadistlike rahvaülestõusudega,
et nad võiksid seda naastes oma kodumaal teostada?
Al-Qaeda ja ISISe välisvõitlejad on märkimisväärne ilming.
Neid ei värvatud algselt
džihaadiks Lääne kui sellise vastu,
vaid sekulaarsete araabia valitsuste või diktatuuride vastu.
Hiljem värvati neid osaliselt ka Lääne vastu,
sest Süürias, Liibüas ja Iraagis polnud alati selge,
kelle vastu nad võitlesid.
Ilming muutus Läänele siiski murettekitavaks,
kuna nad on hakanud naasma ja võrgustikke looma.
Kuid mis on džihaad?
Kust see tuleb ja miks see Lääne vastu võitleb?
See ei alanud 11. septembri rünnakuga.
See on olnud oluline islami osa algusest peale.
Džihaadiga on lahutamatult seotud debatt selle tõlgenduse üle.
Kas see on islamiusulise sisemine vaimne võitlus,
mis laieneb ühiskondlikuks,
või umma ehk islamiusuliste ühiskonna kaitsmine?
Kui kogetakse, et ühiskond on ohus,
mitte üksnes Lääne, vaid ka näiteks diktaatori poolt,
mis ei luba teatud islami tõlgendust,
tõlgendatakse džihaadi meeleldi sellise tegevusena,
mis tagab usklikele lunastuse ja pääsu paradiisi.
See meelitab ka Läänest tulnuid,
kuigi neid pole eriti piiratud ega rõhutud.
Nad on võinud elada lääneriigis
ja paljud on saanud Lääne hariduse.
Ometi tõmbab neid islami agenda. See on suur väljakutse,
mitte üksnes Läänele, vaid ka islamimaailmale.
ISIS oli unikaalne ilming džihadistlikus ideoloogias.
See omas maid
ja kutsus islamiste kogu maailmast
selles osalema.
Levantist ja Iraagist pidi see kogu maailma laienema.
Sellega meelitasid nad islamiste kõigist maailma nurkadest.
Mil määral on see ideoloogia vähenenud?
ISIS organisatsioonina on muidugi võidetud.
USA Süüria erivolinik rääkis hiljuti
jätkuvatest lahingutest ISISe ja Jabhat al-Nusra vastu.
Mil määral on võidetud see ideoloogia?
Välisvõitlejad püüavad pääseda tagasi maadesse,
kuhu nad algselt immigrantidena tulid,
ja mille kodakondsuse nad on saanud.
Tahaksin esmalt väljendada eriarvamust Elhanani kirjelduse suhtes
rõhutute tõusmise kohta rõhujate vastu.
See on osaliselt tõsi, kuid see sobiks paremini šiiitide kohta.
Globaalsed džihadistid on peamiselt sunniidid.
Nad alustasid 1980. aastail Afganistanis NSVL-i vastu.
Nõukogudelased olid väärusulised,
kuid mitte lääneriiklased.
Toona aitas USA mudžahiide NSVL-i vastu,
mõistmata, milliseks ohuks nad muutuvad.
Osad neist olid üsna rikkad, näiteks Osama bin Laden,
kes pärines väga varakast perest.
Teised olid insenerid ja muud sellised.
Paljud 9/11 rünnaku tegijaist
ei pärinenud samuti kõige alamatest ühiskonnaklassidest.
Nende motiivid olid ideoloogilised.
Etapiline edenemine on islamis keskne mõiste.
Kõik territooriumid, mis on kunagi islami võimu all olnud,
tuleks varem või hiljem "vabastada".
Nende seas on näiteks Andaluusia Hispaanias ja Iisrael.
Küsimus on vaid taktikas.
Kas vallutada kõik korraga
või esmalt Bagdad ja siis alles Manhattan?
Al-Qaeda toetas aeglasemat protsessi.
Ta tahtis küll rünnata Lääne kantse,
Pentagoni, Wall Streeti jne.
Kuid ISIS, mis oli algul al-Qaeda haru,
tahtis vallutada Lähis-Ida maid baasideks,
kust esmalt pealetung käivitada ja seejärel võitlejaid mujale saata.
Täpsustaksin oma sõnavõttu.
Islamistide juhid ise ei tule vaestelt aladelt,
kuid nad elavad ebaõigluse tundest.
See on seotud nende ajalookäsitlusega.
Neil on kujutluspilt oma hiilgavast ajaloost,
mis pärineb islami algusaegadest, kui see kiiresti levis.
Keskajal läks midagi viltu ja nad taandusid.
Seejärel tuli kolonialism,
ja pärast 1. Maailmasõda
jagati Lähis-Ida praegusteks rahvusriikideks.
Seda islamistid ei aktsepteeri.
"Islam jälle suureks!"
Nad tahavad eelkõige kaotada imperialistlikud Sykes-Picot' piirid.
Mõte islami naasmisest selle suuruse päevadesse
on ühine nii vaestel kui rikastel.
Vaeseid on kerge radikaliseerida viletsa haridustaseme
ja suletud ühiskonnas kasvamise tõttu, kus puudub ligipääs Lääne kultuurile.
Aga need, kes sihilikult vaeseid radikaliseerivad,
on Lääne haridusega, kuid ideoloogiliselt ikkagi radikaalid.
Dr Boms, eri rühmitustel on erinevad taktikad.
Moslemivennaskond näiteks
püüab Lääne ühiskonda infiltreeruda.
Seejärel võrsub see juba eksisteerivatest institutsioonidest.
ISIS ja al-Qaeda omakorda edenevad kiiremini või aeglasemalt,
rünnates Lääne tsivilisatsioone.
Sellega on seotud mitmeid ohte.
Saksamaalt pärineb üks lugu,
kus ISISe röövitud tüdruk põgenes Saksamaale,
ja kui ISIS oli aastate pärast taganemas,
nägi ta oma röövijat kõndimas Saksamaa tänaval,
nagu iga teist pagulast.
Angela Merkeli avatud piiride poliitika
lasi palju selliseid "pagulasi" Euroopasse,
sest Euroopas on vaba liikumine.
Euroopasse on tunginud palju radikaalseid islamiste.
Venemaa president Putin on hoiatanud selle ohu eest
ja õhutanud tapma islamiste juba lahinguväljal,
selle asemel, et neid tagasi lasta.
Täpselt ja siit pääseme võimalike lahendusvariantideni.
Kui rääkida al-Qaeda ja ISISe teoloogilistest erinevustest,
sellest, kas taotletakse kalifaati relvajõudude abil
või jäetakse see hilisemasse etappi,
on asi vaid ajastuses.
Seetõttu, kui nood islamistid naasevad
al-Qaedast, ISISest või teistest organisatsioonidest,
on radikaliseerumine juba käimas.
See pole uus ilming.
Näiteks Koraani populaarseima saudi versiooni
mõnede aastate taguses väljaandes
toetas Abdullah bin Muhammad bin Humaid,
Saudi Araabia ülemkohtunik ja Meka peamošee juht,
ingliskeelses kirjutises džihaadi.
Saudi Araabiast lähtuvad sõnavõtud
on osaliselt vastutavad paljude radikaliseerumise eest.
Ohte on kahesuguseid.
Kuidas saada luureteenistused tegema koostööd nii,
et Euroopasse saabujate seas tuvastataks radikaliseerunud,
keda ei tohiks sisse lasta?
Ja mis veel tähtsam, kuidas integreerida ülejäänud nii,
et nad ei satuks radikaalsete rühmituste mõju alla
ega ka Euroopa Moslemivennaskonna gruppidesse,
kes ehk ei oma ISISele tüüpilist mentaliteeti?
Nemadki ei püüa integreeruda,
vaid Euroopas islamistlikke sektoreid luua.
Teine, sügavam küsimus, puudutab islami sisemist debatti.
See on alanud näiteks Indoneesias.
Ka Saudi Araabias on mõtlejaid, kes tahavad tooni muuta,
isegi oma vanade juhtide juttude vastaselt.
Moslemimaailma liidu juht al-Issa on tooni muutnud.
"Peame muutma oma kombeid,
sest džihaad pole Lääne, vaid meie vastu.
Kui me midagi ei tee,
pöörduvad need mõõgad ja kuulid meie vastu."
Need kaks arengusuunda loovad huvitavaid liite.
Moslemimaailma sees on märkimisväärseid elemente,
kes püüavad teha Läänega koostööd islamismi vastu.
See on tegelikult võimuvõitlus,
kuna nad püüavavd säilitada oma režiime ja oma huve.
Hr Oren, kui uurida terrorirünnakuid,
siis Saksamaal toimus julm rammimine jõuluturul,
seejärel nägime rammimist Bastille' päeval, Charlie Hebdo,
Hypercacher, pussitamisrünnak Soomes jne.
Islamistide toetatud rünnakuid on Euroopas pikk nimekiri.
Luureametnikud uurivad üha enam,
kuidas juriidilist poolt arendada.
Liberaalne meelelaad ei aktsepteeri tsiviilelanike liigset jälgimist.
Need väljakutsed on mingil määral muutumas,
isegi eksistentsiaalseks ohuks,
kui see trend jätkub.
Kas luureagentuuride ja valitsuste meetmed toimivad?
Kas mõtled tõesti eksistentsiaalset ohtu,
nagu tuumapommi plahvatamine Manhattanil
või Tel Avivis?
Kui islam vallutab Euroopa, on see eksistentsiaalne.
Rääkisid üksikutest terrorirünnakutest.
See on taktika.
Kui uurime viimase 17 aasta sündmusi,
tuleb tõsta mütsi
Lääne luure- ja korrakaitseagentuuridele.
Nad alustasid nullist.
1990. aastail,
isegi pärast World Trade Centeri plahvatust 1993. a,
ja saatkondade ründamist 1998. a,
mis viis Clintoni valitsuse raketirünnakuni,
lahutati korrakaitsprobleem julgeolekuprobleemist.
Nagu FBI ülesanne oleks leida süüdlane,
tuua too kohtu ette ja süüdi mõista ning olekski kõik.
Nad ei arvestanud kogu tugivõrgustikuga
ja ahelaga alates bin Ladenist
kuni selleni, mis toimus Manhattanil, Pennsylvanias või Washingtonis.
Nad on reorganiseerunud ja teinud head tööd.
Kuid lisaks on ka nn "inspireeritud terrorirünnakud".
Nende sooritajad ei kuulu ISISe või al-Qaeda rakku,
mis juhiseid ootaks.
Nad saavad inspiratsiooni sellest,
mida nende ideoloogilised juhid netis räägivad,
ning rammivad või pussitavad tavaelanikke või muud sellist.
Miks peaks ühiskond suhtuma terrorirünnakutesse erinevalt
kui tavalistesse kuritegudesse?
Kuidas erineb see sellest, et keegi mõrvatakse ntks raha pärast?
Kas see on vähem julm, kui siis,
kui seda tehakse lojaalsusest mõnele kaliifile?
Kui asja mitte nii hüsteeriliselt vaadelda,
võib aktsepteerida kurjuse argisust.
Nii väheneb terrorirünnakute tähtsus.
Nende keskne mõte
on ju tänavail paanikat tekitada.
Püüan teie küsimusele vastata.
Teod võivad samad olla,
kuid eesmärgid hoopis muud.
Hr Miller, lääneriigid ja ka Austraalia
kuulsid saatkondade Jeruusalemma kolimist arutades
Malaisia juhtkonnalt,
et see võib viia islamistlike terrorirünnakuteni.
Paljud asjad on üksteisega seotud.
Kas liberaalsed demokraatiad
võitlevad selle ilmingu vastu piisavalt tõhusalt?
Nad alles õpivad seda.
Vastupanu terrorismile on nende jaoks alles uus.
Rühmitused kasutavad ettekäändeid
oma vägivalla õigustamiseks.
Tahan süveneda veidi
dr Bomsi mainitud
"soode kuivatamisele", nagu ameeriklased seda nimetavad.
Ehk selle asemel, et sooritaja lõpus kinni nabida,
püütakse vähendada motivatsiooni.
See on pikk protsess, mis hõlmab haridust,
ja mis lasub enamjaolt islamimaailma õpetajate
ja usujuhtide õlgadel.
See on raske seni, kuni see on seotud valitsuse ja poliitikaga.
Muutused on siiski juba tärkamas.
Moslemiriigid on tõesti terrori esimesed ohvrid.
Iraak ja Egiptus on kandnud raskeimat koormat.
Ma ei võrdle seda muidugi 9/11 rünnakuga, mis oli tohutu.
Araablased kannatavad ise terrori all igapäevaselt
Bagdadis, Kairos ja Damaskuses.
Seepärast on näiteks kindral Petraeus andnud oma vägedele korralduse
eristada tuld avades või vastutule korral objekte,
kuna massipommitamise ja täpsusrünnakute vahe on selles,
et kui sureb üks terrorist, tuleb asemele kümme uut.
Just - motivatsioon.
Rahvale tuleb näidata, et sihtmärgiks on vaid süüdlased.
Üks islami suurimaid eksportijaid Euroopasse on Türgi.
Türgi rahastab kümneid mošeesid mitmeis Euroopa paigus
ja toetab eri ühendusi.
Ühe neist kuulutas Saksamaa terrorirühmituseks.
Sel on sidemeid ühendusega IHH,
mis oli Gaza blokaadi murdmist taotlenud flotilli taga.
Kuidas mõjutavad Euroopa poolt Türgile seatud väljakutsed
ning Türgi mošeeprojektid ja hanked Euroopas
kohalikke moslemikogukondi,
mis üllatuslikult protestivad Türgi heaks oma kodumaade vastu?
Väga vähe. See on tänapäev.
Miks keegi radikaliseerub
Austraalias või Saksamaal?
Kuna Austraalia või Saksamaa debatt ei puuduta teda.
Ta on sotsiaalmeeida või muu meedia kaudu ühenduses
islamistlike ringkondadega.
Nii oli enamiku puhul neist,
kes vabatahtlikult Iraaki või Süüriasse sõdima läksid.
See on nende suletud kapsel.
Kui Türgi, Saudi Araabia või Qatar seda ei lõpeta, see mõju jätkub.
Euroopa pöörab Türgile tähelepanu küll,
ja Qataris on omad väljakutsed.
Ka Saudi Araabia hakkas üritama selle peatamist,
kuid kohutav Khashoggi juhtum tõukas selle rööpaist välja.
Euroopa halva ettevalmistumise üks põhjus on just see,
et radikaliseerumisprotsessi pole mõistetud
ja sellega pole osatud midagi teha.
On oluline mõista, et tegemist on ideoloogilise võitlusega.
Tuleb leida selle allikas ja pakkuda alternatiive.
On tähtis käivitada debatt džihaadi olemuse üle.
On tähtis kinnitada neid moslemimaade tegijaid,
kes tahavad radikaliseerumisele vastu panna.
Islami juhid peavad looma passiivsema islami,
kuid patsifistlikuks ei muutu see kunagi.
Koraani lugedes küll mitte.
Islam ei kao kuhugi, nii et vaja on tõlgendust,
mis laseks moslemeil mugavalt ühiskonna osana elada.
Kõike korraga teha ei saa.
Trumpi valitsus on määratlenud oma prioriteedid.
Endiselt käib võitlus ISISe jäänuste vastu Süürias,
kuid esikohale on tõstetud nüüd Iraan, Hamas ja Hezbollah,
sh 5 mln USD suurused pearahad mõningate juhtide tabamise eest.
Aitäh, Elhanan Miller, Amir Oren ja dr Nir Boms!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Nägite äsja Jeruusalemma Stuudiot.
TV7 Jeruusalemma tööd saab toetada helistades Eesti annetustelefonil
900 1777 (kõne hind 7 euri)
või ekraanilolevate kanalite kaudu. Annetada saab ka PayPali kaudu.
Lisainfo: www.tv7.ee
Tõlge: Monika Jaaguri